Ухвала
 
18 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 199/154/20
провадження № 61-13397ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В.В.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 
2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
 
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 20 липня 2007 року № DNL0AЕ00006878 ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 33 174,98 доларів США на термін до 20 липня 2012 року. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно, у період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Позивач зобов`язання за зазначеним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку із чим, станом на 25 листопада 2019 року має заборгованість - 84 961,06 доларів США, яка складається із: 18 466,96 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 320,83 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 507,39 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 62 665,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки. 
 
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 18 466,96 доларів США, що еквівалентно 446 161,75 грн, та є заборгованістю за кредитом, а також судові витрати.
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 27 січня 2021 року позов задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року № DNL0AE00006878 станом на 25 листопада 2019 року у розмірі 18 466,96 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 27 січня 2021 становить 519 844,92 грн.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року залишено без змін. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанцій, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що 20 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір № DNL0AЕ00006878 та надано кредит у розмірі 33 174,98 доларів США на строк до 20 липня 2012 року. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 05 квітня 2012 року. Встановивши неналежне виконання відповідачами взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року № DNL0AE00006878 станом на 25 листопада 2019 року в розмірі 18 466,96 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 27 січня 2021 року становить 519 844,92 грн.
 
10 та 16 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 
2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 
18 466,96 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 10 січня 2020 року становить 445 238,40 грн), що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2021 року становить 567 500,00 грн, а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
Касаційні скарги не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційні скарги подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційні скарги не містять посилань на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     В.В. Яремко