ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       15 вересня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 723/2384/21
Провадження № 22-ц/822/898/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар: Скрипка С.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Дячук О.О., 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28 грудня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.
03 листопада 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
Зазначала, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Вона витрачає кошти на проїзд сина до закладу дошкільної освіти, на його харчування, придбання одягу, іграшок, засобів гігієни.
Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі по 10 000 грн на дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття, стягнути додаткові витрати у розмірі 13 818.88 грн та витрати за надання правової допомоги.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 по 1 100 грн на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю. 
Посилається не те, що рішення суду не відповідає обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не враховано поведінку платника аліментів, оскільки відповідач жодної участі у розвитку дитини не бере, ухиляється від утримання дитини, працює не офіційно з метою ухилення від сплати аліментів. Відповідачем не подано достатніх доказів важкого матеріального становища, що б підтверджувало факт неспроможності сплати ним аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 10 000 грн. Відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, займається будівельними роботами та має постійний неофіційний дохід. 
Вказує на те, що їх син періодично перебуває на лікуванні, а тому з відповідача слід стягнути додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та забезпеченням дитини. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Оскаржувані рішення та додаткове рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з матеріального становища сторін, з того, що з 01 липня 2021року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років складає 2013 грн, окрім того позивачкою суду не надано доказів, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі та визначив розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1 100 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2016 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою. 
03 листопада 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
Відповідач на даний час не працевлаштований, підприємницькою діяльністю не займається, на праві власності нерухомого та рухомого майна не має.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня – 1 921 грн, з 1 липня – 2 013 грн, з 1 грудня – 2 100 грн.
Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.
Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1 100 грн щомісячно, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , суд першої інстанції надав перевагу посиланням відповідача на його матеріальне становище, при цьому залишив поза увагою інтереси його дитини, який має право на достатній рівень матеріального забезпечення.
Визначений судом розмір аліментів для сплати у розмірі по 1 100 грн  є недостатнім для утримання неповнолітнього сина сторін, який проживає разом з матір`ю.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною, фізично здоровою особою, та беручи до уваги вік дитини, колегія суддів приходить до висновку, що необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку малолітнього сина ОСОБА_3 є сума аліментів у розмірі 2 000 грн.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19.
Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що прожитковий мінімум, визначений законом на дітей відповідного віку, не є сталим та постійно змінюється.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Норми СК України не передбачають обов`язок батьків утримувати дітей в рівних частках. Батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разової, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).
Отже, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).  
Відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані фіскальні чеки не стосуються понесення позивачем додаткових витрат на дитину. Також судом першої інстанції обґрунтовано враховану ту обставину, що відповідачем перераховано кошти у сумі 3 000 грн на користь позивачки за лікування сина у стоматолога.
Крім того, слід зазначити, що додані в суді першої інстанції квитанції та накладні про придбання продуктів харчування, одягу, пального, тощо, не є доказами, які вказують про понесення додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_1 складає 16,25 % від ціни позову.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу її представник подав суду копію квитанції, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату 5 000 грн.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу було подано суду квитанцію, відповідно до якого ОСОБА_2 сплатив адвокату 5 000 грн.
Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від сторін не надходило. 
Колегія суддів, враховуючи відсоток задоволених судом позовних вимог ОСОБА_1 - 16,25%, вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 812,50 грн (5000х16,25%=812,50), а з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 4 187,50 грн (5000х83,75%=4187,50) в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги. 
Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 слід стягнути 3 375 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
За подання до суду апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 1 362 грн.
Позивачка на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення у частині визначення розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , з   ОСОБА_2 слід стягнути 372,12 грн судових витрат в дохід держави ((908+1362) х16,25%=372.12).

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року змінити у частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 375 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
Стягнути з   ОСОБА_2 372 гривні 12 копійок судових витрат в дохід держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                  І.Н. Лисак 

                                                                               І.Б. Перепелюк