УХВАЛА

23 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 320/4451/19
адміністративне провадження № К/9901/33524/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд): 
судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів:                     Стародуба О.П., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі № 320/4451/19 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним дії відповідача щодо невключення до довідки про грошове забезпечення позивача надбавки за виконання особливо-важливих завдань (100 % - вираховуються з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби), надбавки до посадового окладу за службу у підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50 % - вираховується з посадового окладу) та надбавки за проведення оперативно-розшукової діяльності (50 % - вираховується з посадового окладу);
- зобов`язати відповідача виготовити нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад - 7 600 грн; оклад за спеціальним званням - 2600 грн; набавка за стаж служби (50 %) - 5 100 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) - 1 140 грн; надбавка за виконання особливо-важливих завдань (100 % - вираховуються з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби) - 15 300 грн; надбавка до посадового окладу за службу у підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50 % - вираховується з посадового окладу) - 3 800 грн; надбавка за проведення оперативно-розшукової діяльності (50 % - вираховується з посадового окладу) - 3 800 гривень;
- при виготовленні довідки про розмір грошового забезпечення позивача прирівняти посаду "Першого заступника начальника Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України" до посади "Перший заступник начальника департаменту Національної поліції України".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020, позов задоволено.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021, замінено сторону виконавчого провадження в адміністративній справі № 320/4451/19, а саме боржника - Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Київській області на Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі № 320/4451/19.
Причиною відмови у відкритті апеляційного провадження стало те, що оскаржуване судове рішення було переглянуто в апеляційному порядку виходячи із доводів апеляційної скарги і апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду, МВС України оскаржило його у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 328 КАС України, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції вказав, що МВС України не надало належного обґрунтування причин тривалого зволікання із оскарженням спірного рішення.
Суд погоджується з таким висновком Шостого апеляційного адміністративного суду з огляду на таке.
За правилами частини 2 статті 299 КАС України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Ухвалюючи оскаржене судове рішення, суд апеляційної інстанції керувався приписами частини 2 статті 299 КАС України, якими закріплено обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі тоді, коли апеляційна скарга суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення,
Аналіз положень частини 2 статті 299 КАС України дає підстави дійти висновку, що використана законодавцем конструкція «незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення» є чіткою та не допускає множинних значень, а тому правила частини 2 статті 299 КАС України щодо обов`язкових дій суду у разі встановлення відповідного юридичного факту подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення не передбачають ані обмежень щодо їхнього застосування, ані можливості їхнього розширювального тлумачення.
Суд підкреслює, що встановлений частиною 2 статті 299 КАС України обмежувальний строк тривалістю один рік за своєю правовою природою є преклюзивним (присічним), тобто таким, що не може бути поновлений. Це правило стосується винятково ситуацій подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень та прокурором.
Водночас із зазначеного правила передбачений виняток, згідно з яким річний строк на апеляційне оскарження може бути поновлений, якщо апеляційну скаргу подано суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, Суд дійшов висновку, що вказаний виняток не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки апеляційну скаргу подано суб`єктом владних повноважень, який до прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом ухвали від 01.07.2021 про заміну сторони у виконавчому провадженні був безпосереднім керівником первісного відповідача у справі і повинен був знати про наявність спірного судового рішення.
Суд зазначає, що апеляційна скарга МВС України, подана більше, ніж через рік з дня винесення рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019.
Таким чином, Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, правильно застосував положення частин 2, 3 статті 299 КАС України, правильне їхнє застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
Зважаючи на стандарти принципу «належного урядування», органи публічної влади зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не може отримувати як вигоду поновлення судом строку на оскарження судових рішень, оскільки неприпустимо виправляти допущені органами державної влади помилки, порушуючи водночас процесуальні права людини, яка діяла під час розгляду справи добросовісно.
Відповідно до частини 2 статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.
Перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції слушно зазначив про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка подана суб`єктом владних повноважень після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 5 частини 1 статті 333 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі № 320/4451/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              О.П. Стародуб 
                                                                                                              В.М. Шарапа