ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6937/21 Справа № 204/2972/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року                         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Лаченкової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У травні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 04 липня 2016 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 12 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 28 квітня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 30 866,29 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 16 884,64 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, в розмірі 5 900,12 грн., нарахованої пені в розмірі 6 135,52 грн., а також штрафів (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафів (процентної складової) в розмірі 1 446, 01 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 04 липня 2016 року, станом на 28 квітня 2020 року, у загальному розмірі 30 866,29 грн.
       Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено. 
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору та додаткового підписання не потребують, відповідач погодився з умовами надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказував, що доказом отримання відповідачем кредитних коштів банку є виписка про рух коштів клієнта, яка є первинним документом та долучена до матеріалів справи.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу  АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
       Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2016 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», “Правилами використання”, “Основними умовами обслуговування та кредитування”, наявними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.25). 
       Станом на 28 квітня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 30 866,29 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 16 884,64 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 5 900,12 грн., нарахованої пені в розмірі 6 135,52 грн., а також штрафів (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафів (процентної складової) в розмірі 1 446,01 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що підписана відповідачем анкета-заява від 04 липня 2016 року не містить даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. При цьому, в обґрунтування права вимоги за кредитним договором, зокрема заборгованості за відсотками та простроченої заборгованості за користування кредитними коштами банк посилається на “Тарифи з обслуговування кредитних карт “Універсальна” та “Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила розумів відповідач, з ними ознайомився та їх погодив, підписуючи анкету-заяву, Докази фактичного отримання відповідачем кредитних коштів банку та зміни його розміру в матеріалах справи відсутні, при цьому, довідка банку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку про отримання кредитної картки належним та допустимим доказом не є, оскільки остання належним чином не оформлена, не містить номеру та дати її складання, виготовлена невідомою особою та невідомою особою підписана, а також не містить печатки банку. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка по рахунку за договором № б/н станом на 30 квітня 2020 року не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та не доведено факту видачі відповідачу кредитної карти.
       Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин, банком було надано суду розрахунок заборгованості, виписку по рахункам відповідача та анкету-заяву від 04 липня 2016 року (а.с.7-14,15-22, 25). 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (04 липня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 травня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними.
       Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що анкета-заява від 04 липня 2016 року, укладена між сторонами, не містить відомостей про бажання відповідача отримати кредит у банку,  а також суми кредитного ліміту, дати та часу його повернення, визначення розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки за порушення виконання зобов`язання тощо. 
       В той же час, колегія суддів зауважує, що хоча анкета-заява від 04липня 2016 року не містить відомостей щодо фактичного отримання відповідачем кредитних коштів банку, в той же час вказана обставина підтверджується сукупністю інших доказів, наявних в матеріалах справи, зокрема довідкою про видачу кредитних карток, відповідно до якої вбачається, що на підставі кредитного договору б/н 04 липня 2016 року було відкрито рахунок та кредитну картку із реквізитами НОМЕР_1 з кінцевим строком дії картки - серпень 2019 року, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відповідно до якої вбачається, що на вищевказану кредитну картку встановлювався кредитний ліміт, який 10 вересня 2018 року було збільшено до 12 000 грн., при цьому, підстав недовіряти інформації, викладеній у вказаних довідках немає, оскільки вона узгоджується між собою та підтверджується випискою за договором № б/н станом на 30 квітня 2020 року, яка є первинним банківським документом, та згідно якої вбачається, що після підписання анкети-заяви, 04 липня 2016 року відповідачу банком на кредитну картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн. Згідно вказаної виписки вбачається, що відповідач активно користувалася кредитним лімітом, здійснювала за банківські кошти купівлю продуктів та ліків, оплачувала комунальні послуги, знімала готівку, погашала заборгованість за наданим кредитом та знову користувалася кредитним лімітом. При цьому, кредитний ліміт банком поступово збільшувався. 10 вересня 2018 року банком остаточно було збільшено розмір кредитного ліміту до 12 000 грн. Вказані кошти були витрачені відповідачем та банку не повернуті, у зв`язку з чим, колегія суддів доходить висновку, що позов АТ КБ “ПриватБанк” в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі фактично отриманих відповідачем кредитних коштів банку - 12 000 грн. 
       Інша частина заборгованості за тілом кредиту стягненню на користь банку не підлягає, оскільки вказана різниця не є фактично отриманими позичальником коштами, а є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до щомісячного платежу, згідно позиції банку та безпосереднього аналізу виписки банку по картковим рахункам відповідача, входить не тільки частина кредитних коштів, що підлягає поверненню, а й плата за користування кредитом, що сторонами обумовлена не була, тобто не є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому стягнення заборгованості в цій частині  не підлягає. 
       Крім того, з матеріалів справи, а саме з анкети-заяви, заповненої 04 липня 2016 року ОСОБА_1 (а.с.25), вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення підстав та порядку нарахування неустойки за порушення виконання зобов`язання.
       За таких обставин, підстав для стягнення пені та штрафів у розмірі, визначеному банком, колегія суддів не вбачає, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено заявлених вимог в цій частині.
       Колегія суддів зауважує, що також не підлягають стягненню відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 5 900,12 грн., оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Таким чином, оскільки з дійсним позовом банк звернувся у травні 2020 року, відомості про звернення до позичальника із заявою про дострокове погашення заборгованості відсутні, в той час як проценти згідно статті 625 ЦК України нараховані за період з листопада 2019 року по березень 2020 року, підстави для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, відсутні.
       Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь АТ КБ “ПриватБанк” з ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 04 липня 2016 року заборгованості за тілом кредиту скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованості за тілом фактично отриманого позичальником кредиту в розмірі 12 000 грн. 
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 817,26 грн. (38,88%)
       Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної та касаційної скарг з відповідача на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 225,89 грн. та касаційної скарги на постанову апеляційного суду в розмірі 2 102 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.

       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       
       Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково. 

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 04 липня 2016 року за тілом кредиту, станом на 28 квітня 2020 року, у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.

       В іншій частині заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судовий збір у розмірі 4 145 (чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 15 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Лаченкова О.В.