Справа № 760/21134/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7346/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. 

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Кибукевич О.Є.,                      
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О., у справі № 760/21134/19 за позовом ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити певні дії, -
                                     ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити певні дії. Зазначив, що в 2007 році отримав у користування службове житло за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва у складі сім`ї з п`яти осіб, як капітан юстиції та перебуває в загальній черзі для поліпшення житлових умов за № 5736, та в позачерговій пільговій черзі за № 2254. 14 листопада 2008 року за станом здоров`я його - капітана юстиції, слідчого Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України звільнено в запас. 21 серпня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою з проханням подачі до Київської міської ради клопотання про виключення з числа службових КЕУ м. Києва квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідь на вказану заяву відповідачем було повідомлено, що спірна квартира не відповідає нормам забезпечення житловою площею в м. Києві, а тому не може бути розглянуто питання виключення її з числа службових приміщень. Вважає, що відповідачем порушується його конституційне право на достатній життєвий рівень, а саме на житло. З урахуванням викладеного, просив зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Київської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року позовОСОБА_2 задоволено. 
Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Київської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_2 . 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , який діє в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління, подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмова у задоволенні звернення позивача обґрунтовувалася вимогами Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, згідно норм якої обов`язковими умовами для виключення житлового приміщення з числа службових було перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку на квартирному обліку у Збройних Силах України, а також відповідність займаного житла нормам законодавства. Оскільки службова квартира АДРЕСА_2 не відповідає нормам забезпечення житловою площею в м. Києві (не менше 9 кв.м. житлової площі на одну особу) для проживання родини із п`яти осіб, позивачу було відмовлено у задоволенні звернення. На момент звернення до суду набрала чинності Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністра оборони України №380 від 31 липня 2018 року. За цією ж інструкцією, позивачу необхідно було ініціювати розгляд питання про виключення квартири з числа службових, перед житловою комісією, протокол засідання якої є підставою для видачі наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Однак, в обліковій справі позивача відсутні документи на підтвердження розгляду питання житловими комісіями про виключення квартири з числа службових, що суперечить вимогам інструкцій. Видача ордеру на постійне проживання, без проходження відповідної процедури, є незаконною. Звертає увагу на те, що надання позивачу житла позачергово, буде порушенням законних прав на житло інших громадян, що перебувають на обліку, і також потребують поліпшення житлових умов. Вважає, що позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач не має вислуги на військовій службі 20 років і більше, як того вимагають положення ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для отримання жилого приміщення для проживання. Вважає, задоволення даного позову прямим втручанням суду у дискреційні повноваження оборонного відомства. 
В судовому засіданні ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління просила закрити провадження по справі, оскільки позов ОСОБА_2 підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України, перебував на квартирному обліку в житловій комісії гарнізону м. Київ з 13 червня 2005 року, в тому числі в списках на позачергове отримання житла з 20 квітня 2018 року (а.с. 11).
Відповідно до ордеру № 00718 від 23 листопада 2007 року на підставі розпорядження Солом`янської РДА від 21 листопада 2007 року № 2126 ОСОБА_2 на сім`ю з 2-х осіб була надана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Згідно витягу з наказу № 107 Військового прокурора Київського гарнізону від 14 листопада 2008 року, ОСОБА_2 було звільненого за наказом Міністра оборони України № 925 від 10 листопада 2008 року з військової служби у запас за п. 63 пп. «в» (за станом здоров`я), виключено із списків особового складу військової прокуратури (а.с. 10).
21 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління із заявою, відповідно до якої просив на підставі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», п.п. 2, 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою КМУ № 1081 від 03.08.2006, та ст. 47 Конституції України, подати до Київської міської ради клопотання про виключення з числа службових КЕУ м. Києва квартиру АДРЕСА_2 , в якій він проживає разом з членами сім`ї (а.с. 12-13).
У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 30 серпня 2018 року № 303/25-5190 повідомив ОСОБА_2 про те, що відповідно до п. 3.5 наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, обов`язковою умовою для виключення квартири з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Також відповідач вказав, що оскільки позивач мешкає у службовій однокімнатній квартирі житловою площею 18,0 кв.м родиною з п`яти осіб, що не відповідає нормам забезпечення житловою площею в м. Києві (не менше 9,0 кв.м житловою площі на одну особу), тому не може бути розглянуто питання виключення з числа службових займане позивачем житлове приміщення (а.с. 14).
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії, зобов`язавши Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Київської міської ради клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 .
Колегія суддів вважає, що вказане рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. 
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. 
Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. 
Таким же чином врегульоване дане питання в пункті 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року. 
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями визначено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. 
Відповідно до п. п. 2, 3 Поряду забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. 
Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, згідно з яким виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу. 
Згідно з розділом 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, військовослужбовці та члени їх сімей за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, мають право на отримання службових жилих приміщень. 
Відповідно до п. 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом владних повноважень визнається орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба належить до служби публічної. 
Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
При розгляді справи суд не звернув уваги на те, що позивач обґрунтовував позовні вимоги порушенням його прав та інтересів на отримання жилого приміщення, гарантованих Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважаючи рішення відповідача протиправним. 
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Зважаючи на наведене, оскільки спір у цій справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), гарантувала право військовослужбовцям на отримання  жилого приміщення, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд,-
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління, задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року скасувати та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 14 липня 2021 року
Суддя-доповідач
Судді