Справа № 344/3751/21 
Провадження № 22-ц/4808/1003/21 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Пацаган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Атаманюка Б.М. в м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в:
15.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 18.02.2014 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За умовами договору позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 2 000 грн. Договір між сторонами укладено у порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, у неї виника заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становила 8 804,68 грн, з яких: 1 925,68 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 1 925,68 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 978,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2 900,97 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.
Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Наведена обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, за даними яких позичальник та відповідач зареєстровані за однією адресою. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
27.09.2020 року на адресу спадкоємця було направлено лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2014 року в розмірі 8 804,68 грн, однак така вимога залишилась не виконаною.
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що звертаючись в суд з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» обрало неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки в даному випадку у відповідності до вимог статті 1282 ЦК України позивач вправі звернутися з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, про звернення стягнення на спадкове майно, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема апелянт зазначає, що суд передчасно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, не врахувавши, що відповідачем не спростовано факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а отже не спростовано факт прийняття ним спадщини після смерті останньої. Оскільки відповідач у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини, то в силу частини 3 статті 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входять в тому числі і кредитні зобов`язання померлого позичальника. 
Апелянт зауважує, що як кредитор спадкодавця, він не мав можливості самостійно встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, а тому, при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.
Апелянт вказує, що згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 станом на день смерті мала заборгованість перед банком в розмірі 8 804,68 грн. Вказаний розмір заборгованості є обґрунтованим, натомість відповідач не надав доказів, що розмір успадкованого майна є меншим, ніж заборгованість позичальника (спадкодавця). Оскільки відповідач у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини, до складу якої входять в тому числі і боргові зобов`язання спадкодавця, то саме на ньому лежить обов`язок щодо повернення боргу в повному обсязі.
Також апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ним невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Судом не враховано, що за змістом частини 2 статті 1282 ЦК України кредитор не позбавлений можливості у разі відмови спадкоємців від обов`язкового одноразового платежу, пред`явити вимогу про стягнення цієї суми, яка судом стягується з урахуванням вартості прийнятого спадкового майна, звернення стягнення на яке, при наявності рішення суду, буде здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України від 27.11.2013 року у справі №6-26746св13 та від 05.02.2014 року у справі №6-47196св13. Крім того, судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 25.04.2018 року у справі №645/3265/13-ц та від 23.05.2018 року у справі №192/2761/14, про те, що спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця, передбачений абзацом 2 частини 2 статті 1282 ЦК України не є єдино можливим і застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 часини 2 статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, саме банку належить право вибору свого порушеного права. Оскільки на час подання позовної заяви відомостей щодо вартості і розміру спадкового майна у позивача не було, то позов був заявлений про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця. Відмовивши в задоволенні позову, суд позбавив АТ КБ «ПриватБанк» права на поновлення своїх порушених прав, фактично звільнивши відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором з одних лише формальних міркувань.
З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.02.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»,та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 16). 
За умовами договору позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, розмір якого було збільшено до 2 000 грн (а.с. 15). 
ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами, зокрема в період з 24.02.2014 року по 08.07.2015 року знімала готівку в банкоматах, що підтверджується випискою з рахунку позичальника (а.с. 12-14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією ухвали Івано-Франківського міського суду від 22.07.2019 року у справі №344/5123/18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, якою провадження у вказаній справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України (а.с. 49).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату смерті ОСОБА_2 мала заборгованість перед банком в розмірі 8 804,68 грн, з яких: 1 925,68 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 1 925,68 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 978,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2 900,97 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія (а.с. 9-11).
20.05.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 8 804,68 грн; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (за наявності) (а.с. 51).
Листом від 19.06.2020 року №874/02-14 Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПриватБанк», що у разі звернення спадкоємців зміст претензії та обов`язки щодо погашення заборгованості перед банком будуть доведені до відома спадкоємців, а банк буде повідомлено про видачу свідоцтва (а.с. 52).
27.09.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 лист-претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с. 53).
На зазначену вимогу ОСОБА_1 не відреагував.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини 2 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно зі статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З аналізу наведеної норми слідує, що зі смертю боржника зобов`язання з повернення ним кредитних коштів включаються до складу спадщини, тобто правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. 
В даній справі позивач заявив вимоги до спадкоємця саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України.
Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є звернення АТ КБ «ПриватБанк», як кредитора спадкодавця, до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, про звернення стягнення на спадкове майно, при цьому за умови, що спадкоємці відмовилися від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.
Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки даний висновок зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 25.04.2018 року у справі №645/3265/13-ц та від 23.05.2018 року у справі №192/2761/14.
Так, Верховний Суд зазначив, що законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.
Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.
Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.
Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.
Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.
Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявив про відмову від прийняття спадщини, відповідач таких доказів не надав.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. 
Так, відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлено, що про смерть боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо 21.08.2019 року після отримання ним ухвали Івано-Франківського міського суду від 22.07.2019 року, якою провадження у справі №344/5123/18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України (а.с. 49).
Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на 21.08.2019 року та яка є чинною на даний час) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту №296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкова справа може бути заведена нотаріусом у тому числі на підставі претензії кредитора.
Щодо способу пред`явлення вимоги, то стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Кредитор може пред`явити вимоги безпосередньо до спадкоємців або опосередковано – через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. 
При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.07.2018 року у справі №495/1933/15-ц.
Згідно матеріалів справи позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про смерть боржника банк дізнався 21.08.2019 року, а претензію кредитора надіслав у Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору 20.05.2020 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 1281 ЦК України.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2018 року у справі № 14-53цс18.
З урахуванням вищенаведеного та положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення Івано-Франківського міського суду від 12.05.2021 року слід скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку зі спливом строків, встановлених статтею 1281 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року