ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 р.	Справа № 440/6778/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 27.01.21 по справі № 440/6778/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Кременчуцької міської  ради Полтавської області ,         Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області                 
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької міської  ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020, що оформлене у вигляді листа-відповіді №Я-02-25/523-3; визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької міської  ради Полтавської області та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 ; зобов`язати надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 30.05.2018 року Кременчуцькою міською радою прийняте рішення, обов`язкове до виконання на відповідній території, яким позивачу надано дозвіл на тимчасове (строком на 5 років) розташування гаражу у дворі будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що позивач не ставив перед судом питання визнання цього рішення протиправним, оскільки він скористався своїм правом, як особа, що є інвалідом II групи (тричі), у тому числі й з ураженням органів опорно-рухового апарату, та звернувся до органу місцевого самоврядування за наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під стаціонарне (постійне) розміщення (будівництво) гаражу. Стверджує, що саме на окреме звернення позивач отримав лист Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020 року №Я-02-25/523, правомірність якого і оскаржується позивачем. Зауважує, що відповідачами не заперечувався факт звернення позивача з вимогою про надання дозволу, на яке відповідачі відреагували виключно листом від 30.09.2020 року №Я-02-25/523. Зазначає, що позивач окремо ставив питання про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо розгляду його заяви та просив суд зобов`язати відповідачів надати відповідний дозвіл - тобто винести рішення по суті звернення позивача. Вказує, що судом першої інстанції під час винесення рішення взагалі не надано оцінки доказам на підтвердження того факту, що у дворі будинку АДРЕСА_1 відповідачами надані дозволи на розміщення (будівництво) стаціонарних (постійних) гаражів іншим особам при тому, що позивачу відмовлено.
Кременчуцька міська  рада Полтавської області подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року без змін. Зазначає, що 04.04.2017 року на XX сесії VII скликання Кременчуцькою міською радою Полтавської області "Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" було прийнято рішення, пунктом 7 якого відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по адресі АДРЕСА_1 у зв`язку з невиконанням вимог ст. 118 Земельного кодексу України, а саме - невідповідністю містобудівній документації - детальному плану території центральної частини міста Кременчука, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.08.2015 №502 та від 13.06.2016 №538, згідно з яким на земельній ділянці заплановано будівництво групи багатоповерхових будинків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 поверхів, внаслідок чого будівництво індивідуального гаража в даному місці не передбачено. Вказує, що 21.09.2020 позивач знову звернувся до Кременчуцької міської ради Полтавської області за вх. №Я-02-25/523-3 з письмовою заявою, в якій просив на черговій сесії прийняти рішення про заміну тимчасового металевого гаражу на гараж, який буде розміщений на фундаменті. Зауважує, що у відповідь на це звернення заступник Кременчуцького міського голови Кравченко Д. листом від 30.09.2020 №Я-02-25/523-3 повідомив позивача про те, що будівництво капітального гаражу на вищезазначеній ділянці не передбачено містобудівною документацією. Розміщення тимчасових металевих гаражів можливе лише в разі наявності посвідчення інваліда про захворювання опорно-рухового апарату поблизу місця проживання та наявності автомобіля з ручним керуванням, тобто відповідь заступника міського голови Кравченко Д. не є рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради по вищезазначеному запиту. Вважає, що відповідачем не порушено прав позивача. Просить розглядати справу без участі представника Кременчуцької міської  ради Полтавської області.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги позивача, просили суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з ураженням опорно-рухового апарату з 25.10.2016 відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0494745 (а.с. 4), ветераном війни згідно з посвідченням УПСЗН Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука серії НОМЕР_1 (а.с. 7), ветераном праці згідно з посвідченням УПСЗН Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука серії НОМЕР_1 .
04.04.2017 на ХХ сесії VII скликання Кременчуцькою міською радою Полтавської області "Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" було прийнято рішення, пунктом 7 якого відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 у зв`язку з невиконанням вимог ст. 118 Земельного кодексу України, а саме - невідповідністю містобудівній документації - детальному плану території центральної частини міста Кременчука, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.08.2015 №502 та від 13.06.2016 №538, згідно з яким на земельній ділянці заплановано будівництво групи багатоповерхових будинків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 поверхів, внаслідок чого будівництво індивідуального гаража в даному місці не передбачено (а.с. 16). 
При цьому, у п.п. 7.1.1 цього ж рішення передбачено, що гр. ОСОБА_1 як інвалід опорно-рухового апарату забезпечується в обов`язковому порядку Кременчуцькою міською радою земельною ділянкою для розміщення тимчасового металевого гаража відповідно до "Положення про порядок зберігання транспорту громадянам та юридичних осіб на території м. Кременчука", затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради 26.06.2013 за його зверненням.
Не погоджуючись із правомірністю зазначеного рішення, позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018 у справі №524/8514/17 позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 7.1 рішення ХХ сесії VІІ скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 04.04.2017 "Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" у частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Кременчуцьку міську раду Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання вищевказаного дозволу (а.с. 17, 18).
Рішенням ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018 "Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" з урахуванням рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018 у справі №524/8514/17, крім іншого, відмовлено ОСОБА_1 з підстав аналогічних попереднім (а.с. 23).
При цьому, підпунктом 6.2.1 рішення ОСОБА_1 рекомендовано як громадянину, що має спеціальні пільги, звернутися до Департаменту "Центр надання адміністративних послуг" Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою встановленого зразка на ім`я міського голови, з переліком необхідних документів, визначених згідно з адміністративною послугою 28-19 для погодження розміщення на об`єкті благоустрою тимчасового гаража відповідно до пункту 2.3 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.03.2018 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових гаражів для громадян пільгових категорій на території м. Кременчука".
Вважаючи недоцільним встановлення саме тимчасового (строком на 5 років) металевого гаража, позивач звертався до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража у дворі будинку АДРЕСА_1 . 
У відповіді Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.04.2020 №28-33/0677/33 зазначено, що відповідно до детального плану території центральної частини міста Кременчука (містобудівна документація місцевого рівня), затвердженого рішенням Вконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.08.2015 за №502, зі змінами від 13.06.2016 за №538, від 04.07.2017 №634 та від 12.07.2019 №954538, від 04.07.2017 №634 та від 12.07.2019 №954, на земельній ділянці передбачено будівництво групи багатоповерхових будинків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 поверхів. Вказано, що Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області було прийнято рішення №249 від 16.03.2018 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових гаражів для громадян пільгових категорій на території м. Кременчука". Розміщення тимчасових гаражів дозволяється до 5 років на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з наступним продовженням без права будівництва та облаштування підвального приміщення (а.с. 54).
21.09.2020 позивач знову звернувся до Кременчуцької міської ради Полтавської області за вх. №Я-02-25/523-3 з письмовою заявою, в якій просив на черговій сесії прийняти рішення про заміну тимчасового металевого гаражу на гараж, який буде розміщений на фундаменті (а.с. 51).
У відповідь на це звернення заступник Кременчуцького міського голови Кравченко Д. листом від 30.09.2020 №Я-02-25/523-3 повідомив позивача про те, що будівництво капітального гаражу на вищезазначеній ділянці не передбачено містобудівною документацією. Розміщення тимчасових металевих гаражів можливе лише в разі наявності посвідчення інваліда про захворювання опорно-рухового апарату поблизу місця проживання та наявності автомобіля з ручним керуванням (а.с. 52, 53).
Вважаючи даний лист рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, а також вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що лист Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020 №Я-02-25/523-3 не є рішенням виконавчого комітету ради, оскільки рішення виконавчого комітету, відповідно до ч.6 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування", приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Також, суд дійшов висновку, що за наявності рішення ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018, яким питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 вирішено по суті, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача слід визнати необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі по тексту - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до п. «б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.
Так, частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно із ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 зазначив, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, який визначений ч. 7 ст. 118 ЗК України, є вичерпним. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності мають право звернутися з відповідним клопотанням, з наданням відповідних документів.
Згідно з п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Частинами 1, 2 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Таким чином, визначена законом процедура вирішення питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання.
З огляду на вимоги частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2019 року у справі № 820/688/17, в якому суд наголосив, що рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не може відповідати критеріям, установленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання.
Враховуючи вимоги ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає, що така відмова має бути мотивованою, а підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається , що рішенням ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018 "Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , з урахуванням рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018 по справі №524/8514/17, у зв`язку з невідповідністю місця розсташування земельної ділянки затвердженій  містобудівній документації - детальному плану території центральної частини міста Кременчука, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.08.2015 №502 та від 13.06.2016 №538, згідно якого на земельній ділянці заплановано будівництво групи багатоповерхових будинків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 поверхів, та будівництво індивідуального гаража в даному місці не передбачено. 
При цьому, підпунктом 6.2.1 рішення ОСОБА_1 рекомендовано як громадянину, що має спеціальні пільги, звернутися до Департаменту "Центр надання адміністративних послуг" Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою встановленого зразка на ім`я міського голови, з переліком необхідних документів, визначених згідно з адміністративною послугою 28-19 для погодження розміщення на об`єкті благоустрою тимчасового гаража відповідно до пункту 2.3 прийнятого рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.03.2018 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових гаражів для громадян пільгових категорій на території м. Кременчука" (а.с. 23).
В адміністративному позові та апеляційній скарзі по даній справі позивач зазначає про протиправну бездіяльність Кременчуцької міської  ради Полтавської області та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , оскільки позивач, вважаючи недоцільним встановлення саме тимчасового (строком на 5 років) металевого гаража, з метою його заміни  на гараж, який буде розміщений на фундаменті, звернувся до органу місцевого самоврядування з вимогою на черговій сесії вирішити дане питання і прийняти відповідне рішення, проте отримав лист Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020 року №Я-02-25/523.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Так, зі змісту листа-звернення ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.09.2020 року №Я-02-25/523-3, який на виконання протокольних ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 року, від 07.07.2021 року, від 25.08.2021 року, був направлений до суду апеляційної інстанції, вбачається, що позивач звернувся до відповідача з аналогічних підстав, що заявлялися позивачем  та були вирішені по суті, за результатами розгляду якого прийнято рішенням ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018 року.
З огляду на наявність рішення ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018, яким питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 вирішено по суті, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача стосовно не надання дозволу на відведення земельної ділянки є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів зазначає, що лист Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020 року №Я-02-25/523-3 у відповідь за звернення від 21.09.2020 року №Я-02-25/523-3, яким позивачу повідомлено про те, що будівництво капітального гаражу на вищезазначеній ділянці не передбачено містобудівною документацією, а розміщення тимчасових металевих гаражів можливе лише в разі наявності посвідчення інваліда про захворювання опорно-рухового апарату поблизу місця проживання та наявності автомобіля з ручним керуванням, за формою та змістом не може вважатись відмовою у розумінні ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Така відмова за зверненням з аналогічних підстав оформлена рішення ХХХ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2018. 
Тому, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2020, що оформлене у вигляді листа-відповіді №Я-02-25/523-3, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про надання дозволів на розміщення (будівництво) стаціонарних (постійних) гаражів іншим особам, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі посилання апелянта не стосуються спірних правовідносин та не спростовують висновків суду з урахуванням вищенаведеного обгрунтування.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.НОМЕР_2 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі № 440/6778/20  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  27.09.2021 року