Ухвала
 
08 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 490/6156/18
провадження № 61-10794ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грудницька Ірина Миколаївна про визнання договору недійсним та відшкодування комунальних послуг.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грудницька І. М., про визнання договору дарування недійсним та відшкодування комунальних послуг.
 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І. М. 13 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В решті вимог відмовлено.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року в частині підстав визнання недійсним договору дарування, укладеного 13 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І. М., змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, зокрема запропоновано зазначити підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень та надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року продовжено заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано зазначити підстави (підставу) касаційного оскарження судового рішення передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки вимоги ухвали Верховного Суду від 03 вересня 2020 року заявником не були виконані в повному обсязі.
 
17 березня 2021 року ОСОБА_1 повторно подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших причин пропуску строку, надання виправленої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження та доплати судового збору.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року повернуто заявнику, оскільки вимоги ухвали Верховного Суду від 05 квітня 2021 року заявником не виконані.
 
29 червня 2021 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
У касаційній скарзі міститься клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Враховуючи те, що ухвала Верховного Суду про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року постановлена 12 травня 2021 року, останнім днем на повторне звернення заявника із касаційною скаргою на зазначені судові рішення (із урахуванням вихідних днів) є 14 червня 2021 року. Касаційна скарга згідно з відтиском поштового штемпеля подана 29 червня 2021 року.
 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
На порушення зазначеного заявником не надано доказів на підтвердження дати отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 травня 2021 року про повернення касаційної скарги, що унеможливлює вирішення судом питання щодо поновлення йому строку на касаційне оскарження.
 
Таким чином, заявнику необхідно надати суду докази на підтвердження дати отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 травня 2021 року.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частина третя статті 411 ЦПК України).
 
Проте, наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (невстановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Отже, застосування для касаційного оскарження судового рішення підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України можливе лише одночасно із однією з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
У поданій касаційній скарзі заявник не наводить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що дає підстави для висновку про невідповідність змісту касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.  
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки вказана постанова Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з питань застосування законодавства і не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Таким чином заявником не виконано вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Враховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги, у якій зазначити передбачені підстави касаційного оскарження судового рішення, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 09 серпня 2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                           О. В. Ступак