ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/11394/19                                           Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Маринченко О.А.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                           Кобаля М.І.,
суддів                                                    Кузьмишиної О.М., Сорочка Є.О.,
при секретарі:                                      Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2021 року про перегляд судових рішень за виключними обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.07.2021 року відмовлено у перегляді судового рішення - ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для перегляду ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії по інвалідності у розмірі меншому, ніж встановлено статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 19.05.2010 року неправомірними. 
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова провести перерахунок державної та додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 із розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком відповідно, що розраховується з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для відповідної категорії населення, відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 19.05.2010 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за відрахуванням вже сплаченої суми.
Додатковою постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2011 року визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо відмови ОСОБА_1  в призначенні державної пенсії по інвалідності за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та щодо виплати їх у відповідності до статті 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова призначити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком замість його пенсії по інвалідності, що розраховується з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для відповідної категорії населення, відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 19.05.2010 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за відрахуванням вже сплаченої за цей період суми.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2012 року постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року та додаткову постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2011 року залишено без змін.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду звіт про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2010 року.
03.03.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало до суду звіт про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року у справі № 2-а-4271/10.
Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови у виконанні судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії, подану в порядку статті 383 КАС України залишено без задоволення.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року залишено без змін.
07.05.2021 року позивач подав до суду заяву, в якій просив переглянути ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами.
Вказана заява позивача мотивована тим, що обставини, на які послався суд при постановленні вказаних ухвал були змінені Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021. 
Зокрема, Конституційним Судом України були визнані неконституційними зміни до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були внесені у 2015 році, визнано незаконною передачу права встановлювати розміри пенсій до Кабінету Міністрів України та вказано, що встановленням розмірів пенсій повинен займатися виключно законотворчий орган Верховна Рада України. Таким чином, діючими та конституційними по теперішній час залишаються лише приписи статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, відповідно до якої була прийнята постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2010 року у справі № 2-а-4271/10.
На думку апелянта, ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року була прийнята судом на підставі неконституційних обставин та висновків, постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року у справі № 2-а-4271/10 не виконана, а тому є підстави для перегляду ухвал Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами.
Приймаючи рішення про відмову у перегляді судового рішення - ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваною ухвалою не закінчувався розгляд справи, а лише вирішувалися процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення встановлення судового контролю за виконанням постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року на підставі поданої заявником в порядку статей 382, 383 КАС України заяви.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).
Так, з набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. 
При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.
Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.
Частиною першою статті 361 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частин 5-6 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;
3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Частиною 4 статті 368 КАС України передбачено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Так, положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
При цьому, словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». 
Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.
У даному випадку, колегія суддів апеляційної інстанції не дає оцінку обставинам закінчення виконання судового рішення, між тим зазначає, що в даному випадку, оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року, яку просить переглянути ОСОБА_1 за виключними обставинами, не закінчувався розгляд справи, а лише вирішувалися процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, а саме: встановлення судового контролю за виконанням постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2010 року, якою вирішено спір по суті.
Отже, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення, проте за певних умов (якщо рішення ще не виконане). 
Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає колегії суддів апеляційної інстанції підстави для висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 року за виключними обставинами  необхідно відмовити.
Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.
Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 254, 294, 321, 325, 328, 361, 368, 369 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2021 року про перегляд судових рішень за виключними обставинами - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

     
Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          О.М. Кузьмишина

                                                                                                             Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 02.09.2021 року