Ухвала                                                               
 
02 серпня2021року
м. Київ
 
справа № 191/2592/19-ц
провадження № 61-6770св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3  на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, за яким остання одержала грошові кошти у сумі 6 642 500,00 грн, що становило еквівалент 250 000,00 дол. США за курсом Національного банку України станом на дату одержання грошових коштів. На підтвердження вказаного договору позики ОСОБА_3 видала розписку, в якій зобов`язувалася повернути йому таку ж суму грошей до 31 грудня 2018 року.                 У випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно змінам курсу гривні, встановленого на день повернення позики. У разі неповернення грошових коштів у повному обсязі у вказаний строк, зобов`язалася виплатити пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення.
 
01 листопада 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за яким останній поручився за часткове виконання ОСОБА_3 , позикового зобов`язання на підставі розписки від 24 жовтня 2017 року. За умовами пункту 1.3 договору строк поруки складає два роки, що починається з дня укладення договору поруки і діє до 01 листопада 2019 року. Строк поруки не змінює строку виконання основного зобов`язання - до 31 грудня 2018 року, якого зобов`язаний додержуватись і поручитель. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 50 000,00 грн.
 
Станом на 01 січня 2019 року ОСОБА_3 зобов`язання не виконала, позичені грошові кошти не повернула, виходячи з чого 06 січня 2019 року він звернувся                      з повідомленням до поручителя, за умовами якого вимагав виконати в повному обсязі зобов`язання за договором поруки від 01 листопада 2017 року та розпискою від 24 жовтня 2017 року.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з поручителя, як солідарного боржника, ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 50 000,00 грн,            а також стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі                6 642 500,00 грн.
 
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області                     від 23 червня 2020 року у складі судді Кухар Д. О. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 50 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24 жовтня                2017 року в розмірі 6 642 500,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком експерта від 15 травня 2020 року № 63-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_3 в розписці від 24 жовтня 2017 року, складений від імені ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 у сумі 250 000,00 дол. США, виконаний саме ОСОБА_3   ОСОБА_3 порушила умови позики від 24 жовтня                 2017 року, умови якої не виконані у визначеній строк, остання порушила свої договірні зобов`язання щодо належного та вчасного погашення боргу. 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком про те, що доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1 відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було, а наведені апелянтом в скарзі доводи є лише припущеннями, тоді як рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14,                  від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
 
Також як на підставу оскарження судових рішень заявниця посилається на те,що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, згідно з яким висновки, викладені у постановах Верховного Суду України, на які вказує         ОСОБА_3 , зводяться лише до того, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року № 723/304/16-ц та від 16 січня 2019 року                          № 464/3790/16-ц, наявність боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боржник отримав кошти та не повернув їх, що в подальшому є підставою для задоволення позову кредитора. 
 
22 червня 2021 року ОСОБА_3 подала до суду заяву, у якій просила: слухати справу за участі сторін; викликати її, відповідача, третю особу, суддю суду першої інстанції та суддів апеляційної інстанції до судового засідання для дачі пояснень; викликати для дачі пояснень у судове засідання її сина ОСОБА_4 . Про дату судового засідання повідомити її та інших сторін належним чином та завчасно. 
 
Підстави для задоволення заяви  ОСОБА_3  відсутні, виходячи з такого.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то підстав для задоволення заяви  ОСОБА_3  немає.
 
При цьому, Верховний Суд звертає увагу, на те, що суддя суду першої інстанції та судді суду апеляційної інстанції не можуть бути викликаними у судове засідання для надання пояснень щодо обставин справи, у якій вони ухвалювали судове рішення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
24 червня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Усика Г. І. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід передано іншому судді у порядку, передбаченому статтею 40 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід суддів: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою  ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року призначити до судового розгляду на         11 серпня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик