ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5034/21 Справа № 191/3221/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
                               головуючого Городничої В.С.,
                               суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки, стягнення безпідставно списаних грошових коштів,-

                                       В С Т А Н О В И Л А:

       У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17.07.2007 року Позивачем у офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано заяву приєднання до договору SAMDN40000015001959 від 17.07.2007 року, після чого банком Позивачу була надана картка № НОМЕР_1 . 28.08.2020 року між Позивачем підписано заяву приєднання до договору SAMDNWFC00061948962 від 28.08.2020 року та відкрита картка № НОМЕР_2 , рахунок отримувача – НОМЕР_3 , на яку перераховуються заробітна плата Позивача від товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківська птахофабрика». Позивач зазначає, що отримавши 07.09.2020 року заробітну плату, вона довідалась, що банком було одноособово стягнуто з її карткового рахунку грошові кошти у розмірі 50% від суми заробітку на автоматичне погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_1 . З виписки по рахунку за період з 02.08.2020 року - 22.10.2020 року вбачається, що Відповідач здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_4 , на загальну суму 6139 грн 01 коп Згідно банківських виписок картка № НОМЕР_1 видана на підставі договору SAMDN40000015001959 від 17.07.2007 року, отже автоматичне списання грошових коштів з карткового рахунку позивача, де зазначена картка НОМЕР_4 проводилося саме по договору SAMDN40000015001959 від 17.07.2007 року. З такими діями Відповідача Позивач не погодилась, та направила претензію, відповідь на яку на час складання даного позову не надходила. Позивач стверджує, що не надавала банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. 
       На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_6 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN40000015001959 від 17.07.2007 року; Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) безпідставно списані станом на 15.12.2020 року грошові кошти в сумі 8504 грн 00 коп (з розрахунку 6139 грн 01 коп безпідставно списані банком станом на 22.10.2020 року + 2364 грн 99 коп безпідставно списані банком станом на 15.12.2020 року).
       Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_6 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN40000015001959 від 17.07.2007 року. 
       Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) безпідставно списані станом на 15.12.2020 року грошові кошти в сумі 8504 (вісім тисяч п`ятсот чотири) гривні 00 коп. ( з розрахунку 6139 грн. 01 коп. безпідставно списані банком станом на 22.10.2020 року + 2364 грн. 99 коп. безпідставно списані банком станом на 15.12.2020 року).
       Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь держави в особі : Стягувач : Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів : ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ : 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача : UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. 
       З таким рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося та подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
       До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, який мотивовано тим, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Судом встановлено, що відповідно до виписок про рух коштів по картковому рахунку позивача НОМЕР_7 за період з 02.08.2020 року - 22.10.2020 року вбачається, що Відповідачем було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, а саме : 07.09.2020 року було списано коштів на суму 2294,25 грн; 09.09.2020 року на суму 50,00 грн; 10.09.2020 року – 44,25 грн; 21.09.2020 року - 1427 грн 05 коп; 23.09.2020 року – 27.04 грн; 07.10.2020 року - 987 грн 96 коп; 09.10.2020 року – 43,45 грн; 22.10.2020 року – 1265,01 грн; 24.10.2020 року – 50,00 грн; 27.10.2020 року – 15,00 грн; 06.11.2020 року – 06.11.2020 року – 2299,99 грн. 
       Отже, судом встановлено, що загальна сума коштів безпідставно стягнутих із зарплатної картки позивача на погашення кредитної заборгованості складає 8504,00 грн.
       Встановлено, що розпорядження про списання грошових коштів із зарплатної картки на погашення кредитної заборгованості позивач банку не надавала, а рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором відсутнє.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог, зокрема, посилався на те, що дії відповідача щодо автоматичного списання частин сум заробітної плати позивача в загальній сумі 8504,00 грн та їх зарахування у рахунок самостійно визначених відповідачем спірних зобов`язань за кредитним договором не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору.
       В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві; відповідач, керуючись положеннями закону та умовами договору, якими прямо передбачено право Банку на списання грошових коштів з рахунку боржника за наявності кредитної заборгованості, здійснював таке списання.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з такого.
       Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.
       Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
       Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
       Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне – списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
       Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).
       Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі – Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
       Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції).
       Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).
       Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).
       Проте, відповідач не врахував, що розпорядження щодо списання коштів у розмірі 8504,00 грн з карткового рахунку № НОМЕР_2 позивач не видавав, відповідного рішення суду матеріали справи не містять, а Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається апелянт, не містять підпису ОСОБА_1 . 
       Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 487/5748/16-ц (провадження № 61-79св18).
       Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , на який зараховувалася заробітна плата, було здійснено АТ КБ «Приватбанк» без достатніх на те правових підстав, а тому правильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача списані грошові кошти у розмірі 8504,00 грн. 
       Інші доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наявних в матеріалах даної справи.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
       Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів-

                                       П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
       Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий                                                                В.С.Городнича

       Судді:                                                                        О.В.Лаченкова

                                                                               М.Ю.Петешенкова