КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №753/17592/20                                                                              Головуючий у І інстанції Колесник О.М.
Провадження №22-ц/824/9437/2021                                                          Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 серпня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                              Голуб С.А.,  
            суддів:                                               Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають разом.
На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2020 року і до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, в задоволенні стягнення решти суми відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи булло неповно встановлено всі обставини справи, неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.
Так, зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з третього кварталу 2019 року не отримує жодного доходу від своєї підприємницької діяльності. Окрім того, щомісячно сплачує 6000 грн. на погашення кредитної заборгованості. Відповідно судом першої інстанції не було встановлено чи має відповідач достатній заробіток для того, що в повному обсязі сплачувати аліменти.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розвиток здібностей дитини, витрати на оплату оренди житла та комунальних послуг, оплату харчування в дитячому садку, оплату басейну, оплату транспортних послуг, в тому числі таксі, дитячого кінотеатру, придбання речей, одягу та іграшок відносяться до додаткових витрат.
Визначений розмір аліментів є замалим для проживання в м. Києві та не може забезпечити гармонійного розвитку дитини, оскільки позивач в середньому щомісячно витрачає на дитину близько 20000 грн.
Також не погоджується з визначеним судом розміром витрат на правову допомогу, які були стягнуті з відповідача у справі, так як таке рішення судом не було надано правового обґрунтування такому висновку.
На підставі викладеного у в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з відповідача заявлений в позові розмір аліментів. 
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2014 року сторони зареєстрували між собою шлюб (а.с.10). Від укладеного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11). Шлюб на час розгляду справи між сторонами не розірвано. Вказані обставини сторонами справи в судовому засіданні не заперечувались.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані в рівних частках утримувати своїх дітей, при цьому визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню суд враховував наявність інформації про щомісячні доходи, склад сім`ї, стан здоров`я відповідача, враховував вік та стан здоров`я дитини, дійшов висновку, що необхідним та достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини буде розмір аліментів у 3500 грн., а всі інші витрати на дитину, про які зазначала позивач відносяться до додаткових витрат на дитину.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
З урахуванням викладеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та вірно визначився з розміром таких аліментів, які б забезпечили дитині належний та достатній розвиток.
При цьому, нормами чинного законодавства передбачено, що визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, ні позивач, ні відповідач у своїх апеляційних скаргах не навели обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо визначеного розміру.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд помилково дійшов висновку, що зазначені нею витрати на дитину належать до додаткових витрат, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається. що обґрунтовуючи розмір аліментів, позивач включає туди: витрат по оплаті оренди житла та комунальних послуг, витрати на харчування в садку, лікування, витрати на відвідування басейну, придбання іграшок, одягу тощо.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.
Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.
У випадку, коли матеріальне становище батьків не дає змогу забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
З аналізу вказаних норм матеріального права, вбачається, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що витрати, понесені позивачем на дитину належать за своєю суттю до додаткових витрат, стягнення яких здійснюється шляхом пред`явлення відповідного позову в порядку передбаченому чинним законодавством.
З матеріалів даної справи вбачається, що позивач не просила суд вирішити питання про стягнення з відповідача додаткових витрат.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що  він не отримує доходу, а тому не може сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн. оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки відсутність доходу у відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про необґрунтоване зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2000 грн, то остання взагалі належним чином не підтвердила факт понесення судових витрат у заявленому розмірі, оскільки відповідно до положень ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи, окрім договору про надання правової допомоги, подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг. Тоді як в матеріалах справи відсутні такі документи.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: