РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 568/1295/19
Провадження № 22-ц/4815/702/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструк С.В., Хилевич С.В.,

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця",

розглянув в порядку письмового  спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Сільман А.О., повний текст рішення виготовлено 04.03.2021 року, у справі № 568/1295/19,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення шкоди заподіяною смертю фізичної особи.
Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку з тим, що він є студентом денної форми навчання, тому має право на відшкодування шкоди на весь період навчання з 01.09.2019 по 31.12.2020 (віку 23 років, який він досягне ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника його батька ОСОБА_2 одноразово 144615,28 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення місячного платежу в сумі 9708,85 грн.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вказує, що суд помилково застосував правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 711/9464/15-ц, провадження № 61-1304св18.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
Установлено, що батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданий відділом реєстрації актів громадського стану м. Рівне, актовий запис №920.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2009 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала 07 листопада 2006 року на 75 км колії перегону Дубно-Рудня-Почаївська біля станції Рудня-Почаївська Радивилівського району від тілесних ушкоджень, які були завдані внаслідок наїзду електропоїзда, власником якого є відповідач, і під керуванням працівника відповідача.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , у відшкодування шкоди завданої смертю годувальника ОСОБА_2 одноразово 108566,57 грн. та щомісячно 7229,67 грн. (із збільшенням цієї суми з кожним збільшенням мінімальної заробітної плати на коефіцієнт збільшення) на період його навчання з 20 лютого 2018 року по 30 червня 2019 року включно. В решті позову відмовлено.
Відповідно до довідки № 418 від 03.11.2020 р. вбачається, що позивач ОСОБА_1 продовжує навчання і є студентом 5 курсу, групи ПН-91 приладобудівного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут». Закінчує університет 31.12.2020 р.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, підприємство не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку на виробництві з працівником ні перед ким, оскільки ці правовідносини регулюються нормами спеціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому в даному випадку повинні бути застосовані саме ці норми, а не ст. 1200 ЦК України, на яку посилається позивач.
Такий висновок місцевого суду є помилковим, оскільки положення ЦК України та Закону України “Про охорону праці”, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування протиріччя між зазначеними нормами права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди має дитина потерпілого - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Частиною 4 ст. 1200 ЦК України визначено, що розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Відповідно до ч.2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року справа № 476/72/17 (провадження № 61-13283св18) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно з частиною другою статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки, на період закінчення навчання ОСОБА_1 не виповнилося двадцяти трьох років то відповідно до ст. 1200 ЦК України він має право на отримання від відповідача відшкодування в зв`язку із втратою годувальника на період навчання з 01.09.2019 року і до 31.12.2020 року включно.
Рішенням Соломянського районного суду від 21 березня 2018 року позивачу встановлено щомісячне відшкодування у розмірі 72229,67 грн., суд виходив із мінімальної заробітної плати 3723 грн. З 01 січня 2019 року мінімальна заробітна плата встановлена 4173 грн., а тому сума відшкодування має становити 8103,01 (4173 грн. :3723 грн.).
За період з 01.09.2019 по 31.12.2019 року (8103,01 грн* 4 міс) = 32412,04 грн.
З 01.01.2020 року мінімальна заробітна плата становить 4723 грн, розмір виплат щомісячно має становити (4723 грн.: 4173 грн.) * 8103,01 грн = 9170,98 грн.
За період з 01.01.2020 по 31.08.2020 року (9170,98 грн.*8 міс) = 73367,84 грн.
З 01.09.2020 по 31.12.2020 мінімальна заробітна плата становить 5000 грн, розмір виплат щомісячно має становити (5000 грн: 4723грн.)*9170,98грн = 9708,85 грн.
За період з 01.09.2020 по 31.12.2020 року (9708,85 грн. *4) = 38835,40 грн.
Відповідачем вказаний розрахунок витрат не спостований, доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років відповідно до статті 1200 ЦК України є обґрунтованими і доведеними належними доказами, тому підлягає до стягнення одноразово 144615,28 грн.
Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77, частиною другою статті 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 1200 ЦК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь  ОСОБА_1  144615,28 грн. шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" в дохід держави судовий збір в сумі 1446,15 грн. за подачу позовної заяви та 2169,23 грн. за перегляд справи судом апеляційної інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 липня 2021 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                                                               Хилевич С.В.