ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2022/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    ОСОБА_1     
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року (суддя суду першої інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/2022/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-  
ВСТАНОВИВ:
          15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач відповідно до статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Так, зокрема позивач зазначає, що їй безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач вказує на те, що у жовтні 2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, разом з тим, відповідачем було безпідставно відмовлено у проведенні відповідних виплат. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
          Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належить, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивач зазначає, що вона брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримала інвалідність внаслідок ліквідації, а тому є інвалідом війни в розумінні ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю ІІ групи через захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
16.10.2020 позивач звернулася до УСЗН Енергодарської МР із заявою про виплату їй щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Листом УСЗН від 12.11.2020 №2385 позивачу відмовлено у проведенні відповідної виплати.
Позивач не погодившись з отриманою відмовою, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач не має статусу ветерана війни – особи з інвалідністю внаслідок війни, то відповідно остання і не має права на отримання пільг, що передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зокрема на отримання разової допомоги до 5 травня.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни, як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 статтю 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” було доповнено частиною четвертою такого змісту: “Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком”.
Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік” згадану вище норму права викладено в такій редакції: “Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.”.
Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.
Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.
На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, де передбачено, що Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120 гривень; II групи - 3640 гривень; III групи - 3160 гривень.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) особи з інвалідністю внаслідок війни набули право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а відповідно і на отримання разової допомоги до 5 травня.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно визнав такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.  
Згідно положень статті 4 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Статтею 18 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке регулює правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни (далі – Положення №302).
Відповідно до пункту 2 Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність   Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно пункту 3 Положення №302, особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного   Закону) видаються посвідчення з написом “Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни” та нагрудний знак “Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни”.
Пунктом 7 Положення №302 передбачено, що “Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни”, “Посвідчення учасника війни” і відповідні нагрудні знаки, “Посвідчення члена сім`ї загиблого” видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Також, суд зазначає, що відповідно до Переліку документів, на підставі одного з яких надаються пільги, передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 1994 року №94, пільги особам з інвалідністю внаслідок війни надаються на підставі: “Удостоверение инвалида Отечественной войны”, “Удостоверение инвалида о праве на льготы”, Довідки, видані органами Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Міністерства соціального захисту населення.
          Як видно із відзиву на адміністративний позов, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення як особа із інвалідністю внаслідок війни, натомість, позивач перебуває на обліку як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання, отриманого у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка користується пільгами визначеними ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Отже,           оскільки позивач не має статусу ветерана війни – особи з інвалідністю внаслідок війни, то відповідно і не має права на отримання пільг, що передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зокрема на отримання разової допомоги до 5 травня.
Стосовно доводів апеляційної скарги про наявність в неї статусу інваліда війни в силу приписів п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 9 частини другої  статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів звертає увагу, що не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.
Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі  Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зі змісту цього  Закону  вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2  статті        7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
          Отже, для отримання права на пільги як інвалідів війни, позивач вправі подати до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради документи на підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі Цивільної обори, з метою набуття відповідного статусу інвалідна війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
           Верховний Суд у постанові від 7 червня 2018 року у справі № 377/797/17) висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини              2   статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
          Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність у позивача статусу особи з інвалідністю та ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи надає позивачу право на пільги та компенсації, встановлені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не ті що передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, оскільки останні надаються лише за умови отримання у встановленому порядку статусу ветерана війни - учасника бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника війни, що в даному випадку відсутнє.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду по справі №440/2722/20 є помилковими, оскільки у зазначеній справі особа яка звернулась з позовом до суду мала підтверджений статус інваліда війни, а спір стосувався саме розміру виплати. 
Проте, в даній справі позивач не має статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а відповідно висновок Верховного Суду по справі №440/2722/20 не може бути застосований до спірних правовідносин.
          З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його зміни або скасування – відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС  України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року в адміністративній справі №280/2022/21 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай