ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/86/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Чумака С.Ю., Шальєвої В.А.,     розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. (суддя Брегей Р.І., повне судове рішення складено 15.03.2021 р.) в справі № 340/86/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області про визнання протиправними дій,   зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач просив: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області у здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки №150 від 19.02.2020 року з розрахунку 54% від грошового утримання працюючого судді на тій самій посаді;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області провести перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року у розмірі 90% до винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та виплатити його з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.
В обгрунтування позовних вимог зазначив про те, що він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначено йому у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді. Однак після перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, проведеного відповідачем на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, розмір щомісячного довічного грошового утримання був обрахований з 54% відповідних сум суддівської винагороди. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, стверджуючи, що при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання він має право на збереження відсотку нарахування щомісячного довічного грошового утримання, визначеного на момент його призначення.  
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого    2020 року у розмірі 54% суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року у розмірі    90% винагороди судді, сума якої зазначена у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 19 лютого 2020 року №150, та виплатити додаткові кошти.    
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти  нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що діючою є норма частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді,  із збільшенням на 2% за повний рік роботи понад 20 років на посаді судді. Суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду в зразковій справі № 620/1116/20, відповідно до яких з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач визначив позивачу відсоткове співвідношення утримання до винагороди на рівні 54%, зменшивши стаж роботи на посаді судді з 41 року 09 місяців    10 днів до 22 років. Отже, звузив обсяг конституційного права судді у відставці. Припис частини 3 статті 142  Закону  встановив нові правила обчислення утримання (зменшення відсоткової ставки) лише стосовно суддів, у яких на день набрання чинності нормою права не виникло право на відставку (не набули право). Тому, Управління застосувало до спірних правовідносин норму права, яка не поширює дію на них. 
Разом з тим, суд зазначає, що на день призначення утримання відповідач встановив його на рівні 90% винагороди, що відповідає приписам частини 4 статті 43 Закону 2. Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність дій Управління щодо порядку перерахунку утримання позивача.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено,  що ОСОБА_1 працював суддею, а постановою Верховної Ради України №1118-VІІІ від 19.04.2016 року звільнений з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Стаж роботи на посаді судді складав 22 роки.
Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з метою перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача складена довідка №150 від 19.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 01.01.2020 року (а.с. 56).
За заявою позивача ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення №955050156535 від 27.10.2020 року, яким відмовлено у перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання на підставі вказаної довідки (а.с. 20).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі №340/1181/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСА в Кіровоградській області №150 від 19.02.2020 року та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.
На виконання цього рішення суду ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснено з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, обчислено його розмір, виходячи з 54 % суми суддівської винагороди, вказаної у довідці ТУ ДСА в Кіровоградській області №150 від 19.02.2020 року.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.
          Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
          Відповідно до    статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується    Конституцією    і законами України.
В силу    статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає    Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016  р. №1402-VIII    (далі - Закон №1402-VI).
За приписами частини першої  статті 142    Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого    статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним    Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених    Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    (частина друга статті 142    Закону №1402-VI).
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У    Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013    (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені    Конституцією    та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у    Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відповідно до частини третьої    статті 142 Закону №1402-VIII    щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частинами четвертою  та п`ятою     статті 142 Закону №1402-VIII    передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої    статті 135 Закону №1402-VIII    базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
Разом з цим, розділом ХІІ «Прикінцеві та    перехідні положення» Закону №1402-VIII    були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим    Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень    Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI    (далі - Закон № 2453-VI).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень    Закону № 2453-VI.
Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11. 2019 р., було виключено зазначені вище пункти 22 та 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення»    Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункту 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим    Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим    Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим    Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень    Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного    Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020    визнані такими, що не відповідають    Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зі змінами.
Так, у пунктах 16, 17 вказаного    Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України    зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт четвертий частини шостої     статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини    Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).
Визначені    Конституцією    та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини    Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному    Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
У зв`язку з викладеним,    Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020    визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Статтею 152 Конституції України    передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають    Конституції України    або якщо була порушена встановлена    Конституцією України    процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня    ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. № 2-р/2020    Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає    Конституції України, вступила в силу і діє.
Таким чином, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач як суддя у відставці набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Разом з тим, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність зменшення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання під час проведення перерахунку позивачу та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці в розмірі 90%  суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Суд звертає увагу, що такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%)  визначений  в порядку, передбаченому  Законом «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI,  відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленому чинним  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII,   на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці.
Така відмінність полягає в тому, що  Законом № 2453-VI  розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 р. № 11-р/2018), на відміну від положень  Закону № 1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в даному випадку місцевого суду, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя  статті 142 Закону № 1402-VIII).
За встановленими судом обставинами справи позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного  грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Вказана норма неконституційною не визнавалась.
Оскільки перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог  Закону №1402-VIII  та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме цього  Закону, а не вибірково з різних законів.
Відтак, доходить висновку про правомірність рішення відповідача про визначення розміру щомісячного  грошового утримання позивача як судді у відставці  в розмірі 54% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, та, відповідно, про необґрунтованість позовних вимог.
Суд вважає за необхідне зазначити,  що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм  Закону № 1402-VIII  (50% і більше) не призводить до порушення  гарантованих статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами  Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень  Закону № 2453-VI.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що  не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. в справі № 340/86/21  задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. в справі № 340/86/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області про визнання протиправними дій,   зобов`язання вчинити певні дії  скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області про визнання протиправними дій,   зобов`язання вчинити певні дії  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва