КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
Єдиний унікальний номер справи: 757/53895/20-ц     Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Номер провадження: 22-ц/824/4923/2021                       Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
08 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У Печерський районний суд міста Києва звернувся  ОСОБА_2 (далі - позивач, заявник) з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) в якому просив зобов`язати відповідача припинити використовувати належну йому лінію електропостачання для транспортування та розподілу електричної енергії та зобов`язати відповідача, як оператора системи розподілу відключити від належної йому лінії електропостачання ОСОБА_1 (далі - апелянт) та інших субспоживачів.
Разом з цим, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:
- заборонити АТ «Українська залізниця» підключати сторонніх осіб до належної йому двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю  10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району Київської області;
- заборонити АТ «Українська залізниця» видавати третім особам технічні умови, які стосуються двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району Київської області;
- заборонити АТ «Українська залізниця» видавати третім особам будь-яку іншу дозвільну документацію щодо двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району Київської області.
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилався на те, що він звернувся з позовом до АТ«Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати АТ «Українська залізниця» припинити використовувати для транспортування та розподілу електричної енергії належне йому на праві власності майно - двоцепну повітряно-кабельну лінію електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району, Київської області, а також зобов`язати АТ «Українська залізниця» відключити сторонніх осіб від вказаної лінії електропостачання, то існує необхідність у забезпеченні позову. 
Заявник вважає, що обраний ним спосіб забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, співвідноситься з предметом позову, оскільки існує прямий зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову.
На думку ОСОБА_2 , забезпечення позову шляхом заборони АТ «Українська залізниця» вчиняти певні дії забезпечить реальне та ефективне виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено АТ «Українська залізниця» підключати сторонніх осіб до належної ОСОБА_2 двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району, Київської області.
Заборонено АТ «Українська залізниця» видавати третім особам технічні умови, які стосуються двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району, Київської області, що належить  ОСОБА_2 . 
Заборонено АТ «Українська залізниця» видавати третім особам будь-яку іншу дозвільну документацію щодо двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району, Київської області, що належить ОСОБА_2 . 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від  12 січня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову та задовольняючи її суд першої інстанції не перевірив чи дійсно між сторонами виник спір і чим це підтверджується.
Апелянт вказав, що Печерський районний суд не перевірив на чиї права впливає вжиття заходів забезпечення позову, оскільки до лінії електропередач підключені ряд фізичних та юридичних осіб та не перевірив хто є дійсним власником лінії.
Також зазначив, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вирішив спір по суті, що суперечить вимогам ч. 10 с. 150 ЦПК України;
На думку апелянта, суд першої інстанції не навів обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Потей І.Д. проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи, наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники                  ОСОБА_1 - адвокати Батюсь Т.В. та Марченко О.Г. вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Титорчук С.Ф. проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив відмовити ОСОБА_1 в її задоволенні.
Представник АТ «Українська залізниця» - Трохимець О.П. просив ухвалити рішення на розсуд суду.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону, ухвала Печерського районного суду міста Києва від  12 січня 2021 року не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
В ч. 2 ст. 149 ЦПК України зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від  22 грудня 2006 року, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимоги щодо зобов`язання відповідача припинити використовувати належну йому лінію електропостачання для транспортування та розподілу електричної енергії, зобов`язання відповідача, як оператора системи розподілу відключити від належної йому лінії електропостачання ОСОБА_1 та інших субспоживачів.
При цьому, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 січня  2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Українська залізниця» підключати сторонніх осіб до належної ОСОБА_2 двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі Обухівського району Київської області, заборони АТ «Українська залізниця» видавати третім особам технічні умови, які стосуються двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі, Обухівського району, Київської області, що належить ОСОБА_2 , заборони АТ «Українська залізниця» видавати третім особам будь-яку іншу дозвільну документацію щодо двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі Обухівського району Київської області, що належить ОСОБА_2 . 
Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції фактично вирішив справу по суті позовних вимог, так як вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними вимогам позовної заяви. 
Також, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі не містить належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.
За таких обставин, висновок Печерського районного суду міста Києва про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є передчасним.
Окрім цього, із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду відповідачем з огляду на категорію спору та характер заявлених позовних вимог.
За таких обставин, та враховуючи те, що висновок Печерського районного суду міста Києва щодо вжиття заходів забезпечення позову є передчасним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала  Печерського районного суду міста Києва від    12 січня 2021 року - скасуванню.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року скасувати.
Прийняти у справі постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                       О.П. Коцюрба
                                                    
Судді:                                                                                    І.М. Білич 
 
                                                                                              Т.А. Слюсар