ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/11840/20 пров. № А/857/9581/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі №380/11840/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення, -
суддя в 1-й інстанції Мартинюк В.Я.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення – не зазначено,
дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

                                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі – ЛОТЦКСП, відповідач, апелянт), в якій просив:
визнати протиправними дії щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.12.2018;
стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у сумі 73255,66 грн.;
стягнути на користь позивача з відповідача понесені ним судові витрати у сумі 1961,28 грн., сплачені за проведення судово-економічної експертизи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач здійснив невірне нарахування суми індексації, яка повинна була бути виплачена позивачу, внаслідок невірного визначення місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін, зокрема, відповідачем застосовано при обчисленні суми індексації базовий місяць - січень 2014 року. Позивач вказує, що звернувся до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для з`ясування розміру індексації за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. Згідно з висновком експерта загальна сума недоплаченої індексації грошового забезпечення становить 73255,66 грн.. Стверджує, що під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 слід застосовувати базовий місяць січень 2008 року. Що стосується періоду з 01.03.2018 по 31.12.2018, відповідач вірно обрав базовий місяць березень 2018 року, однак нарахування індексації грошового забезпечення за цей період здійснювалося невірно, без виплати фіксованої величини індексації.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними дії ЛОТЦКСП щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018; стягнуто з ЛОТЦКСП на користь ОСОБА_1 недоплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в розмірі 73255,66 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ЛОТЦКСП на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на проведення судово-економічної експертизи в сумі 1961,28 грн..

Не погодившись із прийнятим рішенням, ЛОТЦКСП оскаржив його в апеляційному порядку (апеляційна скарга за вх. №30787 від 30.04.2021), оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити.
Апелянт щодо визначення базового місяця зазначив, зокрема, що до 01.12.2015 будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Отже базовий місяць для обрахунку індексації  не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника. Редакція вказаної норми п. 5 Порядку №1078, яка діє з 01.12.2015 покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців), на підприємства установи, організації у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів). Тобто, лише з 01.12.2015 на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів).
При цьому, в якості підстави для зміни базового місяця порядок визначає саме зміну тарифних окладів, що відбулася після набрання чинності новою редакцією п. 5 Порядку, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Також апелянт зазначив, що позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправними дій ЛОТЦКСП щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 07.08.2019 та стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення в сумі 144 602,96 грн.. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2020  позов задоволено частково. Вказане рішення набрало законної сили.
На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.12.2018 включно у сумі 39930,20 грн., встановивши базовим місяцем за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 січень 2014 року, а надалі – березень 2018 року.
Позивач фактично не погоджується з базовим місяцем, з урахуванням якого йому здійснено розрахунок суми індексації грошового забезпечення та її виплату, тобто заявлені у цій справі позовні вимоги фактично спрямовані на виконання судового рішення суду у справі №1.380.2019.006813.
Особливу увагу звернув на те, що при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. 
Оскільки спір у цій справі є тотожним тому, що був предметом розгляду у справі №1.380.2019.006813 в частині стягнення індексації грошового забезпечення, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання рішення, провадження у справі слід закрити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Крім того, оскільки проведення експертизи здійснено за заявою позивача, її проведення здійснено до звернення до суду, а її проведення не пов`язане саме з розглядом цієї справи, висновок суду про стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи є помилковим.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказав, що аргументи відповідача щодо базового місяця є помилковими, оскільки базовим місяцем для нарахування індексації повинен залишатися саме січень 2008 року, а не січень 2014 року.
Сторона позивача не заперечує факту виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2020, нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення. Однак, через невірне застосування базового місяця, розрахунок індексації невірний, сума виплаченої індексації значно менша, аніж повинна бути.
Серед іншого також вказав, що первинний позов заявлено з метою зобов`язати ЛОТЦКСП нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, а позов у межах цієї справи заявлено з метою того, щоб суд визнав помилковими розрахунки індексації проведені відповідачем та зобов`язав провести її нарахування та виплату з врахуванням базового місяця січень 2008 року.
Крім того, ОСОБА_1 провів судово-економічну експертизу для того, щоб чітко визначити суму, яку відповідач повинен був виплатити у період з 01.01.2016 по 31.12.2018. Проведення експертизи є правом позивача, яке ним використано для захисту його права на одержання повної суми індексації грошового забезпечення, право на яку він отримав у період проходження військової служби.
З огляду на викладене, а також приписи ст.ст. 132, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) представник позивача вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу відповідні витрати.
Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскаржуване судове рішення просив залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.006813 від 20.01.2020 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення, позов задоволено частково: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
Відповідно до відповіді Львівського обласного військового комісаріату №580 від 01.12.2020 на адвокатський запит, відділом фінансового забезпечення складено довідку-розрахунок на виплату індексації грошових доходів позивача відповідно до рішення суду. Також зазначено, що 11.06.2020 платіжним дорученням №830 перераховано на картковий рахунок кошти в сумі 39930,20 грн. (індексація грошових доходів населення).
При цьому, зі змісту виписки про надходження на картковий рахунок позивача, 12.06.2020 від Львівського обласного військкомату на вказаний рахунок надійшла сума 39930,20 грн..
Не погодившись із сумою виплаченої відповідачем індексації грошового забезпечення позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов повністю, суд першої інстанції, зокрема, керувався тим, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця ніж вказані для проведення індексації, не відбувалося. Отже, у спірних відносинах саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача відповідачем неправильно встановлено базовий місяць – січень 2014 року, що призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах.
Окрім того, судом першої інстанції взято до уваги висновок експерта №6799 від 30.10.2020 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 від 15.10.2020, яким встановлено, що відповідач повинен був виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в розмірі 113185,86 грн. Отже, сума недоплаченої індексації позивачу складає 73255, 66 грн. (113185 грн. 86 коп. - 39930 грн. 20 коп. виплачена сума = 73255 грн. 66 коп.).
Вказане дало змогу суду першої інстанції дійти висновку про те, що дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в розмірі 39930,20 грн. не відповідають визначеним у п.п. 1 та 2 ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям правомірної поведінки у спірних правовідносинах та порушують гарантоване державою право позивача на отримання індексації грошового забезпечення у повному розмірі, тому такі дії слід визнати протиправними, задовольнивши першу позовну вимогу.
Оскільки позовна вимога щодо стягнення на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в сумі 73255.66 грн. є похідною від першої позовної вимоги, така також підлягала задоволенню.
Крім того, оскільки висновки судово-економічної експертизи взято до уваги при вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на проведення судово-економічної експертизи є витратами, що безпосередню пов`язані із розглядом справи, тобто є судовими витратами, які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Відтак, клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 1961.28 грн. сплачених за проведення судово-економічної експертизи задоволено.
Враховуючи викладені вище висновки суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.2019 (далі Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі – Закон №1282-XII).
Стаття 1 Закону №1282-XII передбачає, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (з 01.01.2016) (ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII).
Частини 1 та 2 ст. 5 Закону №1282-XII передбачають, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року №491-ІV.
Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 (далі - Рішення №9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, 20.11.2019 у справі №620/1892/19, 05.02.2020 у справі №825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме: відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
У редакції Постанови №1013 від 09.12.2015 п. 5 Порядку №1078 викладено у такій редакції:
«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу».
Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови №1013, що діє з 01.12.2015, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 28.04.2016 №201/10/137-16 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Колегія суддів зауважує, що розмір посадового окладу за посадою позивача, як і будь-якого іншого військовослужбовця в Україні, був визначений постановою Кабінету Міністрів України №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007, якою затверджені схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів у розмірах згідно з додатками 1-8, 30-32; схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23; схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатком 24; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, 33. Постанова №1294 набрала чинності 01.01.2008.
Наступне підвищення окладів військовослужбовців відбулося 01.03.2018, коли набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 р. №704.
Таким чином, в контексті нової редакції Порядку №1078 саме січень 2008 року слід вважати «базовим» місяцем для обчислення з 01.01.2016 індексації грошового забезпечення позивача, оскільки в цей місяць востаннє підвищувалися посадові оклади військовослужбовців в Україні. Внаслідок невірного визначення «базового» місяця відповідач здійснював нарахування індексації позивачу за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у заниженому розмірі.
Як встановлено судом, для проведення індексації грошового забезпечення позивача відповідачем базовим місяцем було визначено: з січня 2016 по лютий 2018 року - січень 2014 року, а березня 2018 року – березень 2018 року.
Так, підставою для застосування базового місяця січень 2014 року під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу стало те, що у цьому місяці відбулося зростання щомісячної додаткової грошової винагороди позивача з 40% до 60% (зазначено у відзиві на позовну заяву).
Однак, колегія суддів такі доводи оцінює критично, оскільки, як вже було зазначено, абзацом 5 п. 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Оцінивши викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за період з січня 2016 року по лютий 2018 року позивачу нарахування індексації здійснювалось неправильно через невірне визначення базового місяця для її обчислення, що зумовило нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.12.2018, з врахуванням січня 2014 року та березня 2018 року як базових є протиправними.
Крім того, суд першої інстанції задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача недоплаченої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 73255,66 грн. взяв до уваги висновок експерта №6799 від 30.10.2020 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою позивача.
Колегія суддів у контексті викладеного, зазначає, що ст. 108 КАС України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Внаслідок аналізу норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення слідує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.
Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, а не стягнення визначеної у висновку експерта суми заборгованості.
Така позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.09.2020 у справі №420/1207/19.
За таких обставин, колегія суддів вважає доцільним відхилити висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.10.2020 №6799 складений за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 .
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у сумі 73255,66 грн. задоволенню не підлягає.
Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З позиції колегії суддів, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, з урахуванням виплаченої суми.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем вже подавався позов з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки предметом розгляду цього позову є стягнення суми індексації, яка повинна була бути виплачена позивачу на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №1.380.2019.006813, однак внаслідок неправильного обрахунку відповідачем була виплачена у занижених розмірах.
Отже підстав для закриття провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оцінивши викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи від 30.10.2020 №6799 у розмірі 1961,28 грн, колегій суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки висновок експерта відхилено у зв`язку з відсутністю необхідності здійснення обрахунків невиплаченої індексації з підстав, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця, то витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи не підлягають відшкодуванню позивачу. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись  ст. ст. 243, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст.325, ст. 329 КАС України, суд,-

                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/18840/20 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки по визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення - задовольнити частково.
Визнати дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.12.2018, з врахуванням січня 2014 року та березня 2018 року як базових протиправними.
Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. І. Франка, 25; ЄДРПОУ 08412340) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, з урахуванням виплачених сум.
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 13 серпня 2021 року