УХВАЛА

30 червня 2021 року   
Київ
справа №280/928/20
адміністративне провадження №К/9901/21968/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі № 280/928/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
15.06.2021 до суду надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі - скаржник, ПАТ «Донбасенерго»), подана безпосередньо до суду.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що її подано на підставі:
1) пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування апеляційним судом підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині можливості використання під час проведення камеральної перевірки судових рішень, якщо відомості про такі рішення занесені до інформаційних систем, якими користуються податкові органи. Висновок Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах відсутній. Разом з тим у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 812/872/17 (адміністративне провадження №К/9901/3488/17) міститься висновок щодо використання під час камеральної перевірки інформаційних баз податкової служби, який можна застосувати до цієї справи mutatis mutandis.
2) пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - не застосування апеляційним судом підпункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України при вирішенні спору, що потягло за собою неправильний висновок про можливість проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати податкових зобов`язань позивача. Висновок Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України у подібних правовідносинах відсутній.
3) пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 100.1 статті 100 ПК України в частині того, що ухвалене судове рішення про розстрочення сплати податкового боргу змінює граничні строки сплати податкового зобов`язання, які встановлені Податковим кодексом України. Такий висновок апеляційного суду зроблений без урахування висновку щодо застосування пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України, який міститься у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а (адміністративне провадження №К/9901/4268/18), від 10.12.2019 у справі №821/865/16 (адміністративне провадження №К/9901/19380/18) та від 24.11.2020 у справі № 520/13377/19 (адміністративне провадження № К/9901/27668/20) тощо.
Перевіряючи обґрунтування неправильного застосування (не застосування) судом апеляційної інстанції підпункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а також неправильного застосування судом апеляційної інстанції пункту 100.1 статті 100 ПК України, колегія суддів вважає їх недостатніми для відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, при поданні касаційної скарги на підставі наведених пунктів частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права як такі, що неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову або заперечень на нього, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
1. Відповідно до пункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України якщо фактичним місцезнаходженням філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу юридичної особи є:
тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а місцезнаходженням відповідної юридичної особи є інша територія України, то така юридична особа (структурний підрозділ, уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок у випадках, передбачених цим Кодексом) звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, виключно в межах діяльності такого структурного підрозділу та за весь період проведення антитерористичної операції. У період проведення антитерористичної операції такий структурний підрозділ перебуває на обліку (основне місце обліку), сплачує податки, подає податкові декларації та виконує інші обов`язки платника податків за основним місцем обліку юридичної особи;
інша територія України, а місцезнаходженням юридичної особи такого відокремленого підрозділу є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, то такі відокремлені підрозділи перебувають на обліку як окремі платники податків і зборів та сплачують податки і збори на умовах та у порядку, визначених цим Кодексом.
Посилаючись на неправильне застосування цієї норми, скаржник зазначає, що він є платником податків, відокремлений підрозділ якого (Старобешівська теплова електрична станція) проводив діяльність на тимчасово окупованій території у відповідних податкових періодах, а тому для застосування пункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України податковий орган мав дослідити первинні документи позивача, на підставі яких встановити розмір відповідальності.
Разом з тим, за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, підставою для притягнення позивача до відповідальності стала несвоєчасність сплати самостійно задекларованих ПАТ «Донбасенерго» сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість. 
Судові рішення, а так само і зміст касаційної скарги, не містять відображення обставин, що податковий борг виник в межах діяльності структурного підрозділу Старобешівська теплова електрична станція, який знаходився на тимчасово окупованій території у відповідних податкових періодах, а касаційна скарга надходить до суду касаційної інстанції без справи, у зв`язку з чим у суду касаційної інстанції відсутня можливість встановити застосовність до спірних правовідносин пункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України. 
Відповідно, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу в цій частині обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції пункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України, з викладом обставин застосовності цієї норми до спірних правовідносин.
Скаржник має врахувати, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
2. Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 100.1 статті 100 ПК України скаржник також не наводить обґрунтування застосовності цієї норми до спірних правовідносин, враховуючи, що рішення про розстрочення сплати податкового боргу було прийнято не контролюючим органом (як це передбачено статтею 100 ПК України), а судом (як це передбачено статтею 263 КАС України (в редакції до 15.12.2017) та статтею 378 КАС України).
Крім того, фактично, обґрунтування неправильного застосування пункту 100.1 статті 100 ПК України зводиться до того, що, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про дотримання контролюючим органом строку проведення камеральної перевірки і визначення грошових зобов`язань, встановлених пунктом 102.1 статті 102 ПК України. Це свідчить про невизначеність скаржника із нормою права, яка на думку позивача, неправильно застосована судом апеляційної інстанції. 
Наявність у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а (адміністративне провадження №К/9901/4268/18), від 10.12.2019 у справі №821/865/16 (адміністративне провадження №К/9901/19380/18) та від 24.11.2020 у справі № 520/13377/19 (адміністративне провадження № К/9901/27668/20) самого лише посилання на пункт 100.1 статті 100 ПК України не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції цієї норми права без урахування висновків Верховного Суду. 
Дослідивши зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду, колегія суддів встановила, що вони не містять висновку щодо правильного застосування пункту 100.1 статті 100 ПК України, а тому приведене скаржником обґрунтування є недостатнім для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Відповідно, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу в цій частині обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції пункту 100.1 статті 100 ПК України, з викладом обставин застосовності цієї норми до спірних правовідносин.
Також скаржник має врахувати, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не може вважатися подібністю правовідносин.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Вимогам касаційної скарги щодо скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судового рішення апеляційного суду у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову в позові. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі № 280/928/20 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: 
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко