КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 757/14897/18                                                                                         Головуючий у І інстанції Новак Р.В.
Провадження №22-ц/824/7762/2021                                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
 
у березні 2017 року    ОСОБА_1  звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та має в банку картковий рахунок № НОМЕР_1 . Навесні 2014 рокуналежні їй кошти в розмірі 32 847,56 дол. США. були безпідставно заблоковані ПАТ КБ «ПриватБанк». 
З метою отримання належних їй коштів позивач неодноразово зверталася до банку із вимогами поновити їй доступ до рахунку, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , змінивши предмет позову та зменшивши позовні вимоги, просила зобов`язати банк перерахувати належні їй кошти у розмірі 32 847,56 дол. США, які перебувають на рахунку                                 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок № НОМЕР_2 ,  також відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року позов задоволено.
Зобов`язано акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» перерахувати ОСОБА_1 кошти: 32 847,56 дол. США на рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк».
Стягнуто з акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 8810,00 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що позивач не надала належних доказів на підтвердження факту укладання договору про відкриття банківського рахунку та зарахування коштів на такий банківський рахунок, а подані позивачем довідки, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, які підтверджують наявність між сторонами відносин за договором банківського рахунку та, відповідно, наявність у позивача прав, які випливають із цих правовідносин (повернення коштів).
Крім того, звертає увагу апеляційного суду на те обставину, що у вересні 2017 року ОСОБА_1 уже зверталась з аналогічним позовом до Печерського районного суду м. Києва, однак в подальшому відмовилась від позову, у зв`язку з чим ухвалою суду від 05.03.2018 року провадження у справі було закрито. Суд першої інстанції залишив доводи банку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі поза увагою. 
04 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року просить залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
В судовому засіданні представник АТ «КБ «ПриватБанк» - Бригинець А.А. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рибінцев С.С. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. 
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та  ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем банківського рахунку в АТ «КБ «Приватбанк»                                          № НОМЕР_1 в іноземній валюті, на якому обліковуються грошові кошти у розмірі 32 847,56 доларів США.
17 березня 2017 року ОСОБА_1 направила до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву з вимогою про повернення належних їй грошових коштів (а. с. 8), яку банком не задоволено. 
Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 квітня 2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170324/2227, направленим на ім`я представника позивача - адвоката Дугінова Д.А., повідомлено про те, що банком розглядається питання про врегулювання проблем вкладників, рахунки яких були відкриті на тимчасово окупованій території АР Крим та міста Севастополя та просять поставитися із розумінням і надати додатковий час для розгляду ситуації.(а. с. 9).
Станом на день звернення позивача до суду із даним позовом, грошові кошти в сумі 32847,56 доларів США, які обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , останній не виплачені.
В силу ст. 1066 ЦК Україниза договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. 
Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно зі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як банк, відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору про відкриття банківського рахунку та зарахування коштів на такий банківський рахунок.
Так, матеріалами справи підтверджено існування договірних відносин та факту внесеннякоштів позивача у банку відповідними довідками, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні, а саме:                                            № MGIPP4I48QNK2CV5 від 31.01.2018 р., № 6UDG0HOLL4NTRH6G від 31.01.2018 р., № Q8SPO6E47DBE8VTU від 31.01.2018 р. та № RAIPB1HMOD7V0R0H від 31.01.2018 р. (а.с. 10-19). 
Відповідно до п. 1.2, 1.8, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2013 року №492, поточний рахунок для клієнта відкривається лише на підставі договору банківського рахунку, який відповідно до чинного законодавства укладається у двох примірниках, один з яких зберігається у банку.
Таким чином, посилання відповідача на ненадання позивачем оригіналів договорів не можуть бути взяті до уваги, оскільки примірник договору на підставі якого був відкритий рахунок № НОМЕР_3 , відповідно до Інструкції, повинен зберігатися у банку.
Разом з тим, в порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України АТ КБ "ПриватБанк", будучи боржником за договором банківського вкладу, не спростував факту укладення із ОСОБА_1  договору про відкриття картрахунку «Картка для виплат Голд» № НОМЕР_1 , обслуговування платіжної картки та внесення коштів на відкритий на ім`я позивача рахунок у доларах США. АТ КБ "ПриватБанк" також не надало доказів повернення  ОСОБА_1  належних їй коштів. 
В своєму рішенні суд першої інстанції оцінив представлені позивачем докази, за результатами чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача було належним чином наведено достатньо доказів на підтвердження викладених у позові обставин.   
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки зроблених висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення. 
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року по справі № 757/51769/17-ц прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії. (а.с. 44а)
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , поданої до Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/51769/17-ц вбачається, що нею було заявлено позовні вимоги до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання видати позивачу через будь-яке відділення у м. Києві 32 847, 56 дол. США.
Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки предметом даного позову, з урахуванням поданої позивачем заяви про зміну позовних вимог, є не зобов`язання видати готівкові кошти, а зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувати належні ОСОБА_1 кошти в сумі 32 847, 56 дол. США з одного рахунку на інший, відкритий на ім`я позивача в АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргуакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 липня  2021 року.

 
  Суддя-доповідач                                                         Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                           Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                                 Ігнатченко Н.В.