УХВАЛА

29 вересня 2021 року   
Київ
справа №260/2574/20
адміністративне провадження №К/9901/34578/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Пасічник С.С.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2574/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІРШ ПОРОЦЕЛЛЬ» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
16.09.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена поштою 10.09.2021.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, що дія (сплата узгодженого грошового зобов`язання) окремого платника податків - територіально відокремленого підрозділу юридичної особи (Філії), який зобов`язаний особисто виконувати податковий обов`язок по сплаті грошових зобов`язань, не може одночасно вважатись належним виконанням податкового обов`язку іншим платником податків - юридичною особою (головним підприємством), яким особисто не вчинено жодних дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, стаття 18, пункт 57.1 статті 57, пункт 63.3 статті 63, підпункти 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, підпункт 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, пункт 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України), частина друга статті 64 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), стаття 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», пункт 3.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів № 1588 від 09.12.2011).
На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми права, а саме частину першу статті 43, частини четверту, п`яту статті 45 БК України, пункт 2.1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України № 122 від 26.06.2002 (у редакції наказу Державного казначейства України № 449 від 30.11.2010). 
Свою позицію ГУ ДПС мотивує тим, що суди попередніх інстанцій вирішували питання наявності податкового правопорушення в тому, що у платіжних дорученнях було вказано помилковий рахунок, на який сплачувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, в той час як ГУ ДПС вважало податковим правопорушенням несплату позивачем таких податку і збору, і неможливість вважати належним виконанням податкового обов`язку зі сплати узгодженої суми грошового зобов`язання платника податків - юридичної особи сплату грошового зобов`язання, здійснену територіально відокремленим підрозділом такої юридичної особи на казначейський рахунок за місцем розташування головного підприємства - юридичної особи, при тому що такий відокремлений підрозділ включений до ЄДРПОУ, має інше місцезнаходження, ніж основне підприємство, має власний код відокремленого підрозділу та зареєстрований окремим платником податків за своїм місцезнаходженням.
Отже, аналіз змісту доводів касаційної скарги дає підстави вважати, що на переконання ГУ ДПС, суди попередніх інстанцій неправильно визначилися із предметом спору у цій справі, як наслідок, із предметом доказування, що може свідчити про порушення судами норм процесуального права відповідно до частини другої статті 353 КАС України. Однак, у касаційній скарзі поряд із доводами про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права скаржник не посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, яка пов`язана із випадками порушеннями судами попередніх інстанції норм процесуального права.
Крім того, зі змісту судових рішень не вбачається висвітлення доводів ГУ ДПС про неправильну кваліфікацію податкового порушення, а касаційна скарга надходить до суду без справи, у зв`язку з чим у суду касаційної інстанції відсутня можливість встановити, чи врегульовують спірні правовідносини норми права, про неправильне застосування яких зазначається у касаційній скарзі.
Водночас, відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Крім того, вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Однак, касаційна скарга не містить доводів (із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України) про незгоду з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність висновків контролюючого органу, викладених в Акті перевірки, про отримання працівниками позивача додаткового блага у вигляді безоплатного проживання та харчування, що стало підставою для скасування податкового повідомлення-рішення №0003223307 від 14.04.2020. Відсутність обґрунтування в цій частині унеможливлює встановити взаємозв`язок із вимогами касаційної скарги про скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх помилкове (некоректне) визначення, а так само визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі, а її доводи мають узгоджуватись з фактичними обставинами справи з наданням документів, які це підтверджують, зокрема, копій відзиву на позов та апеляційної скарги.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2574/20 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: 
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі, а її доводи мають узгоджуватись з фактичними обставинами справи з наданням документів, які це підтверджують, зокрема, копій відзиву на позов та апеляційної скарги.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон С.С. Пасічник   М.М. Яковенко