ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року	Львів	Справа № 260/2825/20 пров. № А/857/9949/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В.
суддя                                                     Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу у ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від  19 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя Ващилін Р.О., м.Ужгород) у справі №260/2825/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в Закарпатський окружний адміністративний суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, в якому просила: 
-           визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2019 року по 16 червня 2020 року включно; 
-           зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2019 року по 16 червня 2020 року.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України (пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду). 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, заперечуючи проти висновку суду першої інстанції, позивач зазначає, що дізналась про порушення своїх прав тільки 04 серпня 2020 року з листа відповідача про відмову у виплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Зазначає, що до цього часу вона мала всі підстави сподіватися на вирішення спору без звернення до суду. 
Крім того позивач вважає, що в даному випадку слід застосовувати строки, передбачені ч. 4 ст. 122 КАС України, оскільки вона скористалася правом на досудове врегулювання спору. 
Поряд з цим позивач зазначає, що спір виник в період карантинних обмежень введених на території України, а відтак процесуальні строки підлягають поновленню.
У відповідь на апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скаржника та погоджується з висновками суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, їх представники у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу.
Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Як встановлено судом 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом предметом якого є стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
За змістом доводів позовної заяви вбачається, що позивач була звільнена з військової служби 01 серпня 2019 року, а повний розрахунок з нею проведений 16 червня 2020 року, що підтверджується долученою до матеріалів позовної заяви копією банківської виписки про зарахування грошових коштів на банківський рахунок та не заперечується позивачем. 
Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом, а вказані позивачем причини його пропуску не свідчать про їх поважність.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні міркування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, з наведених вище норм можна зробити висновок, що законодавець, обмежуючи період, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби.
У постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому дійшла висновку про необхідність застосування в таких випадках саме положень ч. 5 ст. 122 КАС України.
Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.
З тверджень позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що 16 червня 2020 року на її картковий рахунок відповідач перерахував недоотримані під час звільнення грошові кошти. В той же час адміністративний позов подано до суду 25 серпня 2020 року, що підтверджується відтиском печатки органу поштового зв`язку на поштовому конверті, тобто з пропуском місячного строку звернення. 
Позивач подала заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій зазначала, що процесуальний строк звернення до суду нею не пропущений, оскільки повинен відраховуватися з 04 серпня 2020 року, тобто з дати отримання листа-відмови військової частини НОМЕР_1 добровільно виплатити їй середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнення. При цьому посилається також на положення ч. 4 ст. 122 КАС України та заявляє, що нею було застосовано механізм досудового врегулювання спору, що зумовлює застосування 3-місячного строку звернення до суду.  Також, позивач зазначала ,що спір виник в період карантинних обмежень введених на території України, а відтак процесуальні строки підлягають поновленню. 
Зазначеними вище підставами для поновлення строку позивач також обґрунтовує і вимоги апеляційної скарги, відтак в контексті доводів скаржника суд бажає зазначити наступне.
Чинне законодавство пов`язує початок перебігу строків звернення до суду саме з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким моментом в спірних правовідносинах є день виплати працівнику недоплаченого під час звільнення заробітку. При цьому норми ст. 117 Кодексу законів про працю України не передбачають досудового врегулювання спору в даній категорії справ, а тому положення ч. 4 ст. 122 КАС України не можуть бути застосовані.
Також слід зазначити, що нормами КАС України навпаки скорочено можливий строк звернення до суду у разі застосування особою досудового врегулювання спору у порівнянні із загальним. Натомість, в даному випадку, позивач вважає, що такий повинен бути збільшеним до 3-х місяців, що не узгоджується з правовою суттю вказаного процесуального механізму. 
Щодо покликань на карантинні обмеження апеляційний суд бажає звернути увагу позивача на  те, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) законодавцем були продовжені, в тому числі строки, встановлені ст. 122 КАС України, на строк дії такого карантину. Надалі, Законом України №731-IX від 18.06.2020 (який набрав чинності 17.07.2020) були внесені зміни, в тому числі, до КАС України, та п. 3 Прикінцевих положень КАС України викладено в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.»
Станом на дату звернення ОСОБА_1 з цим адміністративним позовом до суду (25 серпня 2020 року) діяла редакція КАС України, яка не передбачала безумовне продовження строків звернення до суду з огляду на запроваджені карантинні заходи, натомість зобов`язувала суд враховувати пов`язаність поважності причини пропуску таких з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Жодних доказів пов`язаності причини пропуску строків звернення до суду з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, ОСОБА_1 не надала, а відтак підстав для застосування п. 3 Прикінцевих положень КАС України та продовження позивачу строків звернення у суду першої інстанції не було. Більше того, суд вважає безпідставними посилання позивача на обмежений доступ на період запровадженого карантину до банківської установи для отримання виписки про зарахування коштів, оскільки як вбачається з долученої до матеріалів позову банківської виписки, така датована 24 липня 2020 року.
Будь-яких інших поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).
За наведених міркувань колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.
Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до суб`єктивного трактування норм як матеріального так і процесуальна права, бажання скаржника до переоцінки судом апеляційної інстанції обставин справи. Такі доводи, на переконання апеляційного суду, не впливають на зміст правовідносин та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 316 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від  19 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/2825/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 07 липня 2021 року.