Справа № 456/357/21                                Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т. 
Провадження № 22-ц/811/644/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 9

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       03 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Жукровської Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2021 року в складі судді Шрамка Т.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третьої особи на стороні відповідача комунального підприємства "Реєстрація майна та бізнесу державний реєстратор Ревакович Ірина Ігорівна про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності та поновлення майнових прав,-
встановив:
У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Кредитні ініціативи", з участю третьої особи на стороні відповідача КП "Реєстрація майна та бізнесу» державного реєстратор Ревакович І.І., про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності та поновлення майнових прав.
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення ресторану загальною площею 830.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що предметом спірних правовідносин є рішення державного реєстратора щодо реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, на даний час відповідач зареєстрований власником майна та може в будь-який час відчужити дане майно, тому невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Просив заяву задоволити та накласти арешт на вказане нерухоме майно до розгляду справи по суті.
Оскаржуваною ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2021 року клопотання задоволено.
Накладено арешт на нежитлові приміщення ресторану загальною площею 830.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ТзОВ "Кредитні ініціативи".
Ухвалу суду оскаржив представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» Блажевський П.І., з оскаржуваною ухвалою не погоджується.
Зазначає, що позивач не надав жодних доказів на обгрунтування поданої заяви, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів.
Також, не надано доказів того, що здійснюється продаж, відчуження об`єкта нерухомості, або здійснюються заходи щодо такого відчуження.
Крім цього, суд залишив поза увагою встановлений факт порушення договірних відносин зі сторони саме позичальника, а не товариства, тобто суд проігнорував дані про особу позивача та не врахував інтереси інших осіб.
Звертає увагу на те, що спір є немайнового характеру.
Просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
В судове засідання 03 серпня 2021 року учасники справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що заявник оспорює правомірність переведення прав іпотекодержателя у зв?язку з вчиненням, на його думку, державним реєстратором неправомірних дій, тому з метою належного захисту прав як заявника так і інших учасників дійшов висновку про необхідність заборонити ТзОВ «Кредитні ініціативи» відчужувати в будь який спосіб спірні приміщення до набрання рішенням суду законної сили.
Тобто, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні чи відмові у задоволенні позовних вимог.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч 1 ст. 150 ЦПК України.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
З матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Стрийському міськрайонному суді Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Кредитні ініціативи", з участю третьої особи на стороні відповідача КП "Реєстрація майна та бізнесу» державного реєстратора Ревакович І.І., про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності та поновлення майнових прав.
Тобто предметом спірних правовідносин є вимоги ОСОБА_1 , які носять немайновий характер, при цьому такі на пряму стосуються нежитлового приміщення ресторану, як нерухомого майна.
Зокрема, позивач вважає незаконними дії державного реєстратора, якими остання провела реєстрацію переходу права власності на спірне приміщення за ТзОВ «Кредитні ініціативи», а також провела запис № 32489455 про іпотеку, відповідно до якого це ж товариство зареєстроване іпотекодержателем майна.
На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову сторона позивача свої доводи зводить до того, що відповідач є власником спірного майна та може в будь який час відчужити таке, тому невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
З матеріалів оскарження, а саме з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що відповідачу ТзОВ «Кредитні ініціативи», дійсно належить нежитлові приміщення ресторану загальною площею 830,1 кв.м. на АДРЕСА_1 (а.с. 30). 
При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ТзОВ «Кредитні ініціативи» значиться як іпотекодержатель цього ж майна (а.с. 18). 
Реєстраційні дії у двох зазначених вище випадках проведені державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович І.І., яка залучена як третя особа у даній справі.
Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані позивачем дії державного реєстратора є підставою внесення відповідних записів стосовно нерухомого майна та реєстрації права власності на таке.
Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності та поновлення майнових прав, зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.
Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне майно унеможливить здійснення юридичних правочинів, реєстрації речових прав стосовно такого та як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням правовідносин, які склалися.  
При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.
Також, забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України»   зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»   ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії»   (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження спірного нерухомого майна (приміщення ресторану), колегія суддів приходить переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваної ухвали.
Обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися таким.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» – залишити без задоволення.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 03 серпня 2021 року.
Головуючий:                                                                                      А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                          С.М. Бойко
                                                                                                                        
С.М. Копняк