Справа № 127/9739/20
Провадження № 22-ц/801/1582/2021
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року	Справа № 127/9739/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Оніщука В.В., Стадника І.М.,
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/9739/20 за позовом Приватного підприємства «Агрофірма Батьківщина» до ОСОБА_1 про спонукання до виконання вимог мирової угоди, 
за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма Батьківщина» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2021 року, яке ухвалене суддею Саєнко О.Б. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 28 травня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

В травні 2020 року Приватне підприємство «Агрофірма Батьківщина» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання вимог мирової угоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року у справі № 128/4171/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агрофірма Батьківщина» про виділ майна в натурі, було укладено між сторонами мирову угоду від 23 червня 2017 року.
Відповідно до п. 5 Мирової угоди ОСОБА_1 протягом 10 днів з часу набрання законної сили ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про визнання цієї Мирової угоди зобов`язується передати Приватному підприємству «Агрофірма Батьківщина» оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства        (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма «Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю 1 305 500 грн.
Зазначає, що 07 серпня 2017 року на виконання вищевказаного зобов`язання за Мировою угодою між ПП «Агрофірма Батьківщина» та ОСОБА_1 було укладено Акт передачі-приймання, на підставі якого ОСОБА_1 передав, а ПП «Агрофірма Батьківщина» прийняло оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікт) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «АФ Батьківщина» на суму 1017077 грн.
ОСОБА_1 пояснив, що решта сертифікатів на суму, що становить різницю між сумами у нього відсутні по причині того, що вони були передані до Стрижавської селищної ради. 
У січні 2020 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ПП «Агрофірма Батьківщина», Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» про виділ майна в натурі (справа № 128/131/20), свої позовні вимоги у даній справі ОСОБА_1 обґрунтовує належністю на праві власності Свідоцтв право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) на загальну суму 229209,67 грн, а також надає копії відповідних сертифікатів. 
Вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що умови Мирової угоди щодо обов`язку передати майнові сертифікати на загальну суму 1 305 500 грн не можуть бути виконані по причині відсутності таких сертифікатів, не відповідають дійсності, а останній ухиляється від виконання умов визнаної судом Мирової угоди в частині передачі Позивачу оригіналів свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю: 1 305 500 грн – 1017077 грн = 288423 грн.
Отже, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Мировою угодою належним чином не виконав, хоча мав таку змогу, окрім цього, ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року у справі № 128/4171/16-ц, якою було затверджено мирову угоду, не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.
Таким чином, просив суд спонукати ОСОБА_1 до виконання Мирової угоди, укладеної між сторонами у справі № 128/4171/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Батьківщина» про виділ майна в натурі та визнаної ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ПП «Агрофірма «Батьківщина» оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма «Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю 288423 грн, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.      

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне підприємство «Агрофірма Батьківщина» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим вважає його незаконним та необґрунтованим. Скаржник просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, приходить до висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають, оскільки відсутні докази, які б підтвердили не можливість їх з`явитись в судове засідання призначене на 21 липня 2021 року на 11:30 год. 

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати причини їх неявки до суду поважними. Крім того, явка сторін до апеляційного суду не є обов`язковою.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обраний невірний спосіб свого захисту, оскільки спірна мирова угода є виконавчим документом, тому позивач має право на звернення до виконавчої служби для примусового виконання мирової угоди.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що справі № 128/4171/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Батьківщина» про виділ майна в натурі, між сторонами було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року.

Відповідно до п.5 Мирової угоди, ОСОБА_1 протягом 10 (десяти) днів з часу набрання законної сили ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про визнання цієї мирової угоди зобов`язується передати Приватному підприємству «Агрофірма «Батьківщина» оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма «Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю 1 305 500 грн, на підставі яких сторонами було отримане в натурі майно, зазначене в цій мировій угоді (а.с.7 – 15).

07 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «Агрофірма Батьківщина» в особі керівника Беспалька В.Д., відповідно до п.5 Мирової угоди від 23 червня 2017 року, складено акт передачі – приймання про те, що ОСОБА_1 передає у власність, а ПП «Агрофірма Батьківщина» приймає у власність оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «АФ Батьківщина» на суму 1017077 грн. В даному акті зазначено, що у зв`язку з тим, що позивачем раніше були передані оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) КСП «Батьківщина», реорганізовано в ПП «АФ Батьківщина», до Стрижавської селищної ради на суму 288 500,84 грн, тому за домовленістю сторін ОСОБА_1 передає ПП «АФ Батьківщина» оригінал акту передачі відповідних свідоцтв (майнових сертифікатів) до Стрижавської селищної ради на вищезазначену суму. Загальна сума за номінальною вартістю майнових сертифікатів складає 1 305 557,84 грн, що відповідає умовам п.5 Мирової угоди від 23 червня 2017 року. Сторони взаємних претензій одна до одної не мають, акт складено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Даний акт підписано ОСОБА_1 та директором ПП «Агрофірма Батьківщина» - Беспалько В.Д. (а.с.16 – 21).
                       
Згідно акту передачі свідоцтв (майнових сертифікатів) про право власності на майновий пай ОСОБА_1 від 23 березня 2011 року, комісія в складі ОСОБА_1 та Стрижавського селишного голови ОСОБА_2 склали даний акт на передачу сертифікатів взамін на отримання свідоцтв на право власності на будівлі, які виділені в натурі за викуплені майнові сертифікати у власників майнових паїв на суму 288 500,84 грн. Свідоцтва (майнові сертифікати) в кількості 70 паїв на суму 288500,84 грн у Стрижавську селищну раду здав ОСОБА_1 , а прийняв їх Стрижавський селищний голова ОСОБА_2 (а.с.22 – 23).                                
З копії позовної заяви ОСОБА_1 до ПСП «Агрофірма Батьківщина» та Спілки громадян – співвласників майна реорганізованого КСП «Батьківщина», який подано до Вінницького районного суду Вінницької області, судом вбачається, що ОСОБА_1 має право власності на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» реорганізованого в ПСП «Агрофірма Батьківщина», смт. Стрижавка, на загальну суму 229209,67 грн (а.с.46).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову в затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №521/12596/18.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, підлягають примусовому виконанню такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої і п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вимоги до виконавчих документів передбачені у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що примусове виконання допускається щодо ухвали про затвердження мирової угоди в процесі виконання, а також що ухвала про затвердження мирової угоди в процесі виконання від 23 червня 2017 року року є виконавчим документом і відповідає вимогам, які ставляться у Законі України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, а саме містить відомості щодо умов, розміру, строків виконання зобов`язання. 

Апелянтом не зазначено, яка невідповідність цього виконавчого документу може потягнути за собою неможливість його виконання органами державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 40 рішення по справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав умови п.5 мирової угоди щодо передання ПП «Агрофірма Батьківщина» оригіналів свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства        (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма «Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю 1 305 500 грн, затверджені судом в ухвалі про визнання мирової угоди, яка набрала законної сили, скаржник вправі пред`явити ухвалу суду про визнання мирової угоди для примусового виконання до державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника на ряд правових висновків Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-342цс15, від 23 вересня 2015 року у справі №6-247цс15 та інших, колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справах № 6-342цс15, №6-247цс15, не є аналогічними даним правовідносинам. 

Судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма Батьківщина» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий                 Сопрун В.В.

Судді                         Оніщук В.В.
                                       
                                                       Стадник І.М.