ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 317/843/21
Провадження № 33/807/438/21          Головуючий в 1-й інст. Громова І.Б.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП                          Доповідач в 2-й інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
6 липня 2021 року                                                  м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), його захисника – адвоката Івлєва М.М., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Івлєва Михайла Миколайовича на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 грн., - 
В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 10.03.2021 р. о 23:52 в м. Запоріжжі на трасі Т-0803 на 515 км було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ЗАЗ 11047 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку зі застосуванням спеціального технічного приладу drager 6820. Результат тесту 546 - позитивний (1,92 проміле).
Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані, як порушення вимог п. 2.9 ПДР України, що є ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Івлєв Михайло Миколайович, вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд поверхнево дослідив матеріали адміністративної справи, надав їм невірну оцінку, та прийняв постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд в супереч вимогам ст.ст. 245, 247, 268, 280 КУпАП розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, помилково розцінив намагання затягнути процес, уникнути відповідальності правопорушником, а тому передчасно виніс незаконне рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Зокрема зауважує, що суд зовсім не звернув увагу на те, що протокол складений з грубим порушенням вимог ст. 254, ст. 256 КУпАП та відомчих інструкцій МВС України, оскільки протокол був складений не у двох примірниках, а тому ОСОБА_3 виданий на руки другий чистий екземпляр, з якого взагалі не зрозуміла суть та підстави притягнення до відповідальності. 
В протоколі суть адміністративного правопорушення повністю не розкрита та точно не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Дії водія щодо ухилення від огляду, в тому числі в закладі охорони здоров`я відсутні взагалі в протоколі, що є порушенням вимог п. 8 Порядку №1103. 
Також, на порушення вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП в фабулі протоколу не зазначено, що огляд водія на стан сп`яніння проводився у присутності двох свідків. 
В матеріалах справи відсутні докази, які прямо би вказували на беззаперечність керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Захисник зазначає також, що в матеріалах відсутні прямі докази відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Свідок ОСОБА_4 , в поясненнях не зазначив, що він бачив особу, яка керувала автомобілем, а тому відсутні беззаперечні докази того, що ОСОБА_1 керував автомобілем. 
Захисник вважає, що суд при розгляді справи не становив суб`єкта адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вказані справи. 
       Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати,а провадження, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Івлєва М.М., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положенням ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.9а ПДР України забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, за порушення вимог пункту 2.9а ПДР України, передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується рядом допустимих доказів, а саме: 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №421414 від 10 березня 2021 року (а.с.1), відповідно якого 10.03.2021 р. о 23:52 в м. Запоріжжі на трасі Т-0803 на 515 км було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ЗАЗ 11047 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку зі застосуванням спеціального технічного приладу drager 6820. Результат тесту 546 - позитивний (1,92 проміле); 
роздруківками з спеціального технічного засобу для виявлення стану алкогольного сп`яніння «Драгер» від 10 березня 2021 року (а.с.2), якими вказується, що ОСОБА_1 під час події мав позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме 1,92 проміле; 
актами огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10 березня 2021 року (а.с.4) вбачається, що під час події ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Результат огляд на стан сп`яніння є позитивним та складає 1,92 проміле; 
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 березня 2021 року (а.с.5) вказано, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 проводився на місці за допомогою «Драгер».
письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 (а.с.6), який пояснив, що він керував автомобілем «Таврія» не здійснював небезпеки для оточуючих осіб, не впливав на рух інших транспортних засобів по основній дорозі, намагався зрушити транспортний засіб з місця аварійної ділянки. 
письмовими поясненнями свідків огляду (а.с.8-9), які вказують, що були запрошені працівниками поліції для засвідчування факту проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 . Зазначають, що під час огляду за допомогою «Драгер» виявлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (1,92 проміле). Від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився;
письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 (а.с.7), який пояснив, що здійснюючи рух по трасі Т0803 після повороту с. Шевченковське приблизно 3 км від повороту виявив автомобіль марки «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_1 , який був в кюветі, а за кермом знаходився водій, який намагався виїхати з нього. Під`їхавши на СП «Тефлон», ОСОБА_5 передав вказану інформацію працівникам поліції. Після чого, разом з працівниками поліції попрямували до місця події, де було виявлено водія «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння та намагався виїхати з кювету. 
рапортом працівника поліції (а.с.10), яким доводиться, що до працівників поліції звернувся гр. ОСОБА_5 , який повідомив інформацію про ймовірну дорожньо-транспортну подію. Після прибуття на місце події було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який намагався їхати на узбіччі дороги. Під час спілкування у гр. ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови. У громадянина ОСОБА_1 після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці виявлено, що останній знаходився в стані алкогольного сп`яніння (1,92 проміле). Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився; 
оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.11), на якому містяться відеофайли, з яких вбачається обставини події і складання матеріалів про адміністративне правопорушення, відносно водія ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими і такими, що не слугують підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.
Так, доводи апелянта про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (підтверджується особистим підписом у протоколі в графах «зі змістом протоколу ознайомлений, копію отримав, внесені про мене дані – правильні»), розгляду справи в суді (підписом у графі протоколу «ознайомлений з місцем та часом розгляду справи») (а.с.1). 
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.
Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.
Крім того, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 не є порушенням прав і свобод останнього. 
З приводу доводів апеляційної скарги про дії водія щодо ухилення від огляду (а.с.44), не зазначено свідків огляду, суд відхиляє їх, оскільки вони повністю спростовані матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на місці і під час вказаної події були свідки, які надали письмові пояснення щодо обставин проведення огляду. 
Щодо тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом під час події, то суд апеляційної інстанції вважає їх сформованою позицією захисту для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення. 
Переглядаючи відеофайли та заслуховуючи доводи захисника, суд вважає, що вони суперечать один одному, оскільки ОСОБА_1 на відеозаписі спочатку зазначає, що за кермом автомобіля сидів друг, а під час апеляційного провадження вже було зазначено, що за кермом перебувала його дружина, що ставить під обґрунтовані сумніви вказані доводи апелянта. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
При цьому, тимчасова несправність або відсутність певних деталей на транспортному засобі, зокрема, переднього колеса та кришки циліндра, свідчить лише про певний технічний стан цього транспортного засобу. (ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).
Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив, що ОСОБА_1 під час події перебував в транспортному засобі марки «ЗАЗ» на місці водія та намагався здійснювати рух біля узбіччя дороги, що підтверджується письмовими поясненнями свідка (а.с.7) та поясненнями самого порушника (а.с.6).
Додатковим підтвердженням вказаного висновку, суд зазначає, що переглядаючи на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску, відеофайл під найменуванням «20210310085316001046» вбачається, що ОСОБА_1 вийшов з місця водія транспортного засобу марки «ЗАЗ». 
Відеофайлом « НОМЕР_2 », встановлено, що ОСОБА_1 особисто під час спілкування з працівниками поліції зазначив, що він намагався виїхати з кювету біля узбіччя дороги. Сам ОСОБА_1 не заперечує, що перебував в стані алкогольного сп`яніння перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
На відеофайлі під найменуванням « НОМЕР_3 » ОСОБА_1 не заперечував на посту поліції, що скоїв ДТП та перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
Відеозаписами під найменуванням файлів «20210310085553001051» «20210310085631001052» вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в медичному закладі, але пройшов на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» у присутності свідків. Результатом проходження огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, 1.92 проміле. ОСОБА_1 особисто підписав без зауваження результати огляду і протокол про адміністративне правопорушення. 
Також суд зазначає, що доводи про відсутність доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, повністю спростовуються матеріалами справи, адже в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) міститься вказівка про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Докази сторони захисту, про те, що під час події ОСОБА_1 перебував на роботі (довідка начальника АЗС ТОВ «Вест Петрол Маркет» ОСОБА_6 , табель робочого часу), суд апеляційної інформації не може прийняти до уваги, оскільки на відеозаписі події чітко видно, що ОСОБА_1 перебував на місці події, а не на робочому місці. 
Щодо посилання на судові рішення у справі №335/3275/21 (а.с.37) та №317/1215/21 (а.с. 61), які нібито виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні слід вказати наступне.
Під час аналізу вказаних судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вони не несуть в собі відомостей, які можуть виключати винуватість особи за справою №317/843/21, оскільки у фабулі вказаних справ вказано інші обставини, а саме те, що ОСОБА_1 10 березня 2021 року о 8 годині 00 хвилин вчинив дії, які можуть мати ознаки адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Також суд додатково наголошує, що у мотивувальній частині судового рішення за справою №317/843/21 вказано, що ОСОБА_1 10 березня 2021 року о 8 годині 00 хвилин відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, що не може мати будь-якої доказовості невинуватості у справі №317/843/21, оскільки матеріалами справи встановлено про те, що ОСОБА_1 , 10 березня 2021 року о 01 годині 10 хвилин на місці пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» у присутності двох свідків та не заперечував щодо результатів огляду (а.с.2, 8-9). 
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про не роз`яснення вимог ст. 268 КУпАП та ненадання другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки зміст протоколу (а.с.1) свідчить про роз`яснення ОСОБА_3 його прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП та про надання йому копії примірника протоколу. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами при розгляді справ як джерело права, з приводу забезпечення права на апеляційне оскарження, у справі «Скорик проти України» вказав, що, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
Так, під час перегляду справи, вислухано було ОСОБА_1 , його захисника, оцінено докази у справі та надано обґрунтовані висновки суду про те, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи. Отже, безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Вказані висновки обумовлені тим, що водіння транспортним засобом, яке відповідно до ст. 1187 ЦК України є джерелом підвищеної небезпеки, у стані будь-якого сп`яніння, безумовно та беззаперечно є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КупАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Івлєва Михайла Миколайовича, залишити без задоволення. 
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду Рассуждай В.Я.
Дата документу  Справа № 317/843/21