ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 646/1942/21
Провадження № 22-ц/818/4733/21
30 серпня 2021 року
м. Харків 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 - судді Тичкової О.Ю.,
суддів          - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах   ОСОБА_2  на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року у складі судді Сердюк В.К., -
УСТАНОВИВ:
У  березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня розірвання шлюбу між ОСОБА_1 . Та ОСОБА_2 . 
Позов мотивованим тим, що 27.11.2007 року між ним та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.08.2019 шлюб між ними розірвано. За деякий час до розлучення ОСОБА_2 вирішила мешкати окремо та повністю припинила участь у вихованні та утриманні сина, узв`язку з чим він змушений був звернутися з позовом про визначення місця проживання їх спільної дитини. За весь час ОСОБА_2 не проявляла інтерес до повсякденного життя дитини, не брала участь в його освітньому та спортивному житті, на контакт практично не виходила, місце її проживання було не відомо. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2020 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком за місцем його реєстрації. На теперішній час син проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. ОСОБА_2 працездатна, її стан здоров`я дозволяє працювати, а він уважає, що вона може сплачувати необхідні на утримання спільної дитини кошти. Пропозицію про участь в утриманні дитини ОСОБА_2 відхилила. Оскільки добровільно про сплату аліментів на утримання їх спільної дитини домовитися з ОСОБА_2 не вдалося, він вимушений звернутися до суду. Крім того він просить стягнути аліменти з моменту розірвання шлюбу, оскільки з цього часу відповідачка не надає допомоги на утримання їх спільної дитини. 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908, 00 грн. на користь держави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_2 є особою працездатного віку, офіційно працевлаштована, займає посаду менеджера у сфері надання інформації, з листопада 2020 року по березень 2021 року отримала дохід в розмірі 20 987, 50 грн. Відповідачка не надала доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, та докази про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, заперечень щодо розміру аліментів нею також не надано. Позивачем доведено, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком та знаходиться повністю на його утриманні з вересня 2019 року. Враховуючи надані сторонами докази суд уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині стягнення з неї аліментів починаючи з винесення судом рішення про розірвання шлюбу від 13.08.2019, призначивши їх стягнення починаючи зі звернення позивача до суду про стягнення аліментів, а саме з 24.03.2021, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження про його спробу спілкування з нею або спробу вжиття заходів щодо одержання аліментів. Під час шлюбу вона займалась спільним господарством з позивачем та піклувалась про дитину, однак була позбавлена можливості знайти роботу, яка б гарантувала їй та її дитині достойне проживання, тому вони з позивачем вирішили, що дитина тимчасово буде проживати з батьком. Після чого в них с позивачем склалися неприязні відносини, він перешкоджав спілкуванню її з дитиною та звернувся з позовом про проживання дитиною разом з батьком та стягнення з неї аліментів на утримання сина. Вона мала в край складне матеріальне становище, стала на облік у Харківському центрі зайнятості, але все одно намагалась допомагати своїй дитині матеріально та переводила максимально можливу для себе суму на рахунок сина, жодних домовленостей щодо матеріальної допомоги дитині між нею та позивачем не було, оскільки вхідні дзвінки від неї ОСОБА_1 заблоковані, жодні спроби спілкування навіть через знайомих не можливі. 
Суду надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що під час визначення місця проживання дитини судом були допитані свідки, які засвідчили що ОСОБА_2 вела аморальний спосіб життя, що й стало підставою розлучення. Крім того вона вигнала дитину з дому своїх батьків, та іншим чином погодила себе негідно. Також у суді була допитана дитина, що підтвердила ці факти. Відповідачка не проявляла турботи до дитини. Так на підтвердження заяви про стягнення аліментів суду надані роздруківки СМС спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які дають підставу уважати, що вона не приймала участі в утриманні дитини. Відповідачкою не надано жодних доказів, які б спростували той факт, що її не одноразово просили приймати матеріальну участь у вихованні дитини. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень представника позивачки, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2007, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.08.2009 ( а.с.9, 12).
Згідно з рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2019 року , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7-8).
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.03.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18, 50).
Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 25.03.2021, місце проживання відповідача ОСОБА_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 51).
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9-11).
Як встановлено судом зі змісту апеляційної скарги та відзиву на неї, сторони по справі не оспорють той факт, що після розірвання шлюбу позивач та син ОСОБА_5 проживають окремо від відповідачки.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради від 18 травня 2021 року № 234/0/590-21, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом фахівців цього закладу, зі слів лікаря-педіатра, на прийом у разі хвороби, а також під час проведення профілактичних оглядів та щеплень хлопчика супроводжує батько ОСОБА_1 (а.с. 90).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2020 ОСОБА_5 навчається у Комунальному закладі «Харківська спеціалізована школа № 33 Харківської міської ради Харківської області», його батько ОСОБА_1 приймає активну участь у його вихованні. Позивач працює заступником директора ПП «Донремсервіс» та має регулярний дохід. Згідно показань свідків, допитаних в судовому засіданні, ОСОБА_5 , проживає з батьком та повністю знаходиться на його утриманні, мати вихованням не займається. ОСОБА_5 допитаний в судовому засіданні, зазначив, що бажає проживати з татом. Свідчень ОСОБА_4 та свідків, про те, що відповідачка веде аморальний спосіб життя та негідно відноситься до своєї дитини, в вищезазначеному рішенні не міститься, отже судова колегія не бере ці доводи позивача до уваги. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 знаходився на утриманні свого батька ОСОБА_1 , що також підтверджується платіжними дорученями, товарними чеками та квитанціями, наданими позивачем, які знаходяться з матеріалах справи ( а.с. 28-47).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20 квітня 2021 року, ОСОБА_2 у ІІІ кварталі 2019 року отримала дохід у виді заробітної плати у розмірі 15453,24 грн.; у І-ІІІ кварталах 2020 року отримала соціальну виплату Харківського міського центру зайнятості у розмірі 7538,89 грн.. 5389,51 грн., 5344,16 грн. відповідно; у IV кварталі 2020 року отримала дохід у виді заробітної плати у розмірі 7771,43 грн. (а.с. 84).
Відповідно до довідки про доходи ФОП ОСОБА_7 від 27.04.2021, ОСОБА_2 за основним місцем роботи на посаді менеджера (управителя) у сфері надання інформації за період з листопада 2020 року по березень 2021 року отримала дохід у розмірі 20987,50 грн. (а.с. 83).
Як убачається із копій платіжних доручень ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 перераховано на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти: 03 січня 2020 року у розмірі 500,00 грн.; 06 січня 2020 року у розмірі 400,00 грн.; 14 січня 2020 року у розмірі 300,00 грн.; 22 грудня 2020 року у розмірі 1500,00 грн.; 21 січня 2021 року у розмірі 1500,00 грн., а всього за період з січня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 4200,00 грн. (а.с. 66-70).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, при визначенні розміру аліментів суд враховує:  1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  4) інші обставини, що мають істотне значення.   Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував стан здоров`я і матеріальне становище сторін та їх дитини, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.
Судова колегія уважає, що суд дав вірну правову оцінку обставинам справи та обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Що не оспорюється сторонами по справі.
Однак судова колегія не може погодитися з висновком суду, щодо стягнення аліментів за період з 13.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття, з таких підстав.
Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.
Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Як убачається з матеріалів справи, суду першої інстанції на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів надані роздруківки з SMS повідомленнями від 29.08.2020, 30.08.2020, 01.12.2019, 12.12.2019, 25.11.2019, 01.12.2019, 25.11.2019, 19.11.2019,18.10.2019, 12.10.2019, 19.10.2019, 18.11.2019, 12.11.2019 однак з них не вбачається учасників діалогу, оскільки не зазначено ім`я по батькові сторін, які брали участь в ньому, крім того не має всього діалогу, що не дає можливості з`ясувати повністю обставини викладені в ньому, а лише окремі викладки з нього, отже суд не може прийняти цей доказ, який належний ( а.с. 19-26). Інших доказів позивачем стосовно вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідачки та її ухилення в їх сплати не надано. 
Крім того, відповідачкою були надані платіжні доручення від 06.01.2020, 03.01.2020, 14.01.2020, 21.01.2021 про перерахування на ім`я ОСОБА_4 коштів на загальну суму 4 200 грн., що підтверджує добровільне періодичне надання нею коштів на утримання дитини до пред`явлення позивачем позову до суду ( а.с. 66-70). 
З огляду на вищевикладене, та як вбачається з матеріалів справи, позивач не довів та не надав докази того, що вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час, натомість відповідач надав докази, що він надав допомогу дитині, тому судова колегія уважає, що в задоволенні вимог позивача, щодо стягнення аліментів за минулий час слід відмовити.
Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.  Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
З урахуванням доказів наданих сторонами, судова колегія уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду стягнення аліментів, а саме аліменти підлягають стягненню щомісячно, починаючи з 24 березня 2021 року ( дня пред`явлення позову) до досягнення дитиною повноліття.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат(частина десята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Судові витрати, понесені відповідачкою, документально підтверджено, а саме за подачу апеляційної скарги - в розмірі 1362,00 грн. (а. с. 115).
З урахуванням частини десятої статті 141 ЦПК України відповідачу має бути компенсована різниця понесених судових витрат у розмірі 454,00 грн.
Керуючись ст. ст. 141 , 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах   ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року в частині періоду стягнення аліментів змінити. 
Визначити період аліментів, стягнення аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття
В іншій частині рішення залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.) грн. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту тільки у випадках передбачений ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.
Головуючий                                  О.Ю. Тичкова

Судді                                          І.В. Бурлака

                                                                                Н.П. Пилипчук