ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/24151/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправною та скасування постанови,
  
В  С  Т  А  Н  О  В  И  Л  А  :
  
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову директора Департаменту з питань державно-архітектурного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузьменка В.В. від 21.03.2019 №  33/19/073-2665, якою фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2 частини 2  статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»  та накладено штраф у сумі 69156,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.06.2019 адміністративну справу №  761/24151/19 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача 2  належить частково задовольнити  з огляду на таке.
Судом встановлено, що  на підставі колективного звернення мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.01.2019  (а.с.89-91) директором Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва (надалі - Департамент) винесено наказ від 12.02.2019 №  129 на проведення Управлінням контролю за будівництвом позапланової перевірки: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва на АДРЕСА_3 (а.с.105).
18.02.2019 з метою здійснення позапланової перевірки на підставі наказу від 12.02.2019 №  129  директором Департаменту  оформлено направлення  для проведення планового (позапланового) заходу, строк дії направлення з 18.02.2019 до 01.03.2019 (а.с.106).
На підставі службової записки начальника інспекційного відділу №  2 управління контролю за будівництвом -  директором Департаменту  оформлено направлення від 06.03.2019 для проведення планового (позапланового) заходу, строк дії направлення з 06.03.2019 до 07.03.2019 (а.с.107), згідно якого уповноваженою особою відповідача 2 здійснено виїзд на об`єкт за відповідною адресою з метою перевірки дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
За результатами проведеного заходу складено акт від 07.03.2019 (далі - Акт), згідно опису виявлених порушень якого (а.с. 125-127) встановлено, що в групі приміщень № 188-189 по АДРЕСА_1 розміщено та експлуатується заклад громадського харчування. Встановлено, що нежитлове приміщення офіс №3 (група приміщень № 188) на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , нежилі приміщення №  1 та №  2 (групи приміщень №  190) - офіс № 5 на праві приватної власності належать ОСОБА_3 , стосовно власника нежитлового приміщення офіс №  4 (група приміщень №  189) - інформація не надана.  Зазначені приміщення орендуються фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 1 розділу VIII описової частини Акта щодо виявлених порушень вимог законодавства зазначено, що фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1   виконані будівельні роботи з реконструкції груп приміщень №№ 188-190 по АДРЕСА_1 з їх об`єднанням. Будівельні роботи виконані без документа, що дає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).
Відповідно до пункту 2 розділу VIII описової частини Акта  зазначено, що фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1   у порушення частини 8 статті 39 Закону №  3038-VI  експлуатується самовільно реконструйована група приміщень №№ 188-190 по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.  
У пункті 3 розділу VIII описової частини Акта виявлених порушень визначено, що у порушення пункту 5.33 ДБН В2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» вентиляційна система реконструйованої групи приміщень №№188-190 приєднана до загальної витяжної системи житлового будинку з влаштуванням вентилятора димовидалення.
Згідно з пунктом 4 розділу VIII описової частини Акта під час перевірки не надані такі документи: звіт за результатами технічного обстеження стану конструкції; технічні паспорти; завдання на проектування; вихідні дані на проектування; проектна документація; акт приймання-передавання; договір з проектувальником; договір з підрядною організацією; договір на здійснення технічного нагляду; договір на здійснення авторського нагляду; згоду балансоутримувача; виконавчу документацію, відповідно до ДБН А.№.1-5 - чим порушено вимоги пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
Від підписання та отримання Акта фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 відмовився, примірник Акта було надіслано поштою 11.03.2019 штрихкодовий ідентифікатор 0104403940771 (а.с.130).
З метою усунення виявлених порушень, інспектором Департаменту винесено припис від 07.03.2019 (а.с. 131) стосовно позивача із вимогою усунути допущені порушення у термін до 08.04.2019 та зупинити експлуатацію груп приміщень №№ 188-190 з 08.03.2019 до усунення порушень.  Від підписання та отримання припису фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовився, примірник припису було надіслано поштою 11.03.2019 штрихкодовий ідентифікатор 0104403940771 (а.с.133).
07.03.2019 інспектором відповідача 2 стосовно позивача складено протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (а.с. 134, 137), у яких зокрема вказувалось, що фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1   у порушення частини 1 статті 34 Закону №  3038-VI, частини 8 статті 39 Закону №  3038-VI  виконані роботи з реконструкції груп приміщень №№ 188-190 по АДРЕСА_1 з їх об`єднанням без документа, що дає право на виконання будівельних робіт, за що передбачена відповідальність, встановлена пунктом 2 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94), та відповідальність встановлена абзацом 2 пункту 4 частини 2 статті 2 даного Закону - у зв`язку з експлуатацією вказаної самовільно реконструйованої групи приміщень без прийняття їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.
Згадані вище документи разом із супровідним листом Департаменту від 11.03.2019 №  073-2274 надсилались поштовим відправленням за місцем реєстрації позивача, докази чого наявні в матеріалах справи: у вказаному листі відповідача 2 повідомлялося, що з метою вжиття заходів, передбачених Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»  та з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до  Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивачу необхідно прибути до Департаменту 21.03.2019 о 10:00 год. (м.  Київ, вул. Хрещатик, 32-А (2-й поверх), кім. 221).
21.03.2019 директором Департаменту на підставі матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме: акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 07.03.2019, протоколів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.03.2019, за відсутності позивача та інспектора Департаменту, яким здійснювався відповідний захід та оформлювалися зазначені вище документи, винесено постанови за №№ 33/19/073-2665, 32/19/073-2664 (а.с.144, 151) якими фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2, абзацом 2 пункту 4 частини 2статті 2 Закону №  208/94, та накладено штрафи у сумі 69  156,00 гривень.
Примірники постанов від 21.03.2019 разом із супровідними листами Департаменту від 21.03.2019 № 073-2665 та  №  073-2664 надсилались поштовим відправленням за місцем реєстрації позивача.  Вище вказані матеріали, що надсилались позивачу за місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ), повернулись неврученими у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.
Позивачем зазначалося, що вказані документи від Департаменту йому не надходили, а про наявність оскаржуваної постанови він дізнався 03.06.2019, коли від банківської установи було отримано повідомлення про арешт грошових коштів на його банківському рахунку.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, що наявна в матеріалах справи копія направлення для проведення позапланового заходу стосовно  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.02.2019 (а.с. 106) містить відмітку про його вручення позивачу під розписку 22.02.2019, а відтак вказане є свідченням обізнаності позивача про проведення Департаментом спірного заходу.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1   є орендарем приміщень, що знаходяться на першому поверсі 24 поверхового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме: згідно договорів оренди, укладених з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.02.2016 № 1003 орендує нежилі приміщення групи приміщень № 188, офіс № 3 (а.с.169-174) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) орендує приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 190, офіс 5 (а.с.65-69).
Умовами договорів оренди визначено, що приміщення передається для використання орендарем відповідно до статутної (підприємницької) діяльності (пункт 2.1.); орендодавець гарантує, що є законним власником приміщення (пункт 2.2.); приміщення повинне бути повернуто орендодавцю у тому ж стані, в якому його було передано в оренду з урахуванням нормального зносу та придатному до експлуатації стані (пункт 3.3); первісний ремонт та інші поліпшення, зроблені орендарем з дозволу орендодавця і віддільні від приміщення без шкоди для нього, не належать вилученню орендарем (пункт 3.4).
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем 2 не виконано покладений на нього Законом обов`язок та не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятого ним та оскаржуваного позивачем рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, проте, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржників, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 6 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №  2780-XII (далі - Закон  №  2780-XII) визначено, що законодавство України про містобудування складається з Конституції України, цього Закону, законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність» та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання.
Органи, що здійснюють державне регулювання у сфері містобудування, наведені у статті 7 Закону №  2780-XII, за змістом якої таке регулювання здійснюється, зокрема центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV (далі - Закон №  687-XIV) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону №3038-VI.
Згідно з абзацом 4 статті 3 Закону №  3038-VI передбачено, що органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Відповідно до частин 1, 2, пунктів 1, 2 частини 4 статті 41 Закону №  3038-VI встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 41 Закону № 3038-VI Кабінет Міністрів України постановою «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю»  від 23.05.2011 №  553 (далі - Порядок №  553) затвердив Порядок №  553, що визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Згідно із пунктом 5 Порядку №  553 (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.  Підставами для проведення позапланової перевірки є:  подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;  необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;  виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;  перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;  вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом;  звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;  вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.  Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.  Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки (пункт 7 Порядку № 553).
Зазначена норма свідчить, що строк проведення перевірки не може перевищувати 10 робочих днів, а у разі потреби строк перевірки може бути продовжений не більше ніж на 2 робочих дні за рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника.
Відповідно до пунктів 16-20 Порядку №  553 визначено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.  
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).
Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.
Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.
Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.
Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.
Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України.
Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб`єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб`єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, що наклав штраф (пункт 22 Порядку № 553).
Зазначеними вище нормами законодавства визначено права посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення позапланового заходу, строк проведення та обов`язки посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Із системного аналізу наведених правових норм можна дійти до висновку про те, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за результатами якого посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та (або) зупинення підготовчих та будівельних робіт. Перевірка проводиться у присутності суб`єкта містобудівної діяльності або його представника. При цьому, підставами для проведення позапланової перевірки є, серед іншого, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.
Колегією суддів встановлено, що перевірка проводилась з  18.02.2019 до 01.03.2019 та з 06.03.2019 до 07.03.2019 на підставі наказу Департаменту від 12.02.2019 № 129, службової записки від 06.03.2019 та колективного звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 .
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 у справі №  826/7847/17 зазначив, що нормами Закону №  3038-VI та Порядку №  553, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, що створюють для суб`єкта містобудування юридичні наслідки. Невиконання органами державного архітектурно-будівельного контролю вимог законодавця щодо порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
У справі №  826/12176/16 Верховний Суд, приймаючи постанову від 15.05.2020, беручи до уваги, крім іншого пункт 9 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №  294, яким передбачено видання Держархбудінспекцією у межах наданих їй повноважень наказів організаційно-розпорядчого характеру, організації та контролю їх виконання, дійшов висновку, що письмове рішення керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються мотиви та правові підстави продовження перевірки.
Відсутність такого наказу свідчить про безпідставність продовження перевірки, а відтак є самостійною і достатньою підставою для висновку про незаконність її проведення понад встановлений Порядком №  553 строк і, як наслідок, зумовлює скасування рішень, прийнятих за результатами проведення заходу державного архітектурно - будівельного контролю.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду  від 13.04.2021 у справі №  826/16334/18, від 23.10.2019 у справі №  822/678/16, від 17.07.2019 у справі №  822/714/16.  За наявності письмового рішення керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю, як обов`язкової підстави для продовження строку проведення перевірки, наголошено й у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №826/7847/17, від 28.01.2020 у справі 820/6909/16.
Згідно з висловленою у постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №  822/863/16 та від 21.10.2019 у справі №  822/677/16 правовою позицією, порушенням порядку проведення перевірки є її проведення після закінчення дії направлення за відсутності доказів на підтвердження продовження строку його дії уповноваженою особою таза наявності відповідного наказу про продовження строку проведення перевірки.
Судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення наведено правові позиції Верховного Суду,  викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №  809/1031/16, де вказано, що формальні недоліки направлення на проведення перевірки щодо продовження строку перевірки не у формі окремого рішення не спростовують встановлені під час перевірки правопорушення та не можуть слугувати самостійною підставою для скасування результатів перевірки в цілому.  Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 15.01.2020 у справі № 818/1617/16.
 ,              ,               .
В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та КАС України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.
Принцип єдності судової практики не є абсолютним, позаяк  у протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин.
У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.
Остання правова позиція щодо недоліків направлення на перевірку висловлена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 826/16114/18.
Колегія суддів наголошує, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем 2 наказу про продовження перевірки, то таке продовження перевірки у іншій формі є безпідставним. Вказане є самостійною і достатньою підставою для висновку про незаконність проведення перевірки понад встановлений Порядком №  553 строк і, як наслідок, зумовлює скасування рішень, прийнятих за результатами проведення заходу державного архітектурно - будівельного контролю.
Доводи відповідача про те, що продовження строку перевірки відбулось законно на підставі службової записки і проставлення резолюції керівництва органу про погодження продовження строку колегія суддів вважає помилковими, оскільки, як зазначалось вище, письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника є саме наказ, в якому зазначаються мотиви та правові підстави продовження перевірки. Більш того, ні службова записка, ні резолюція не містять обґрунтування потреби продовження терміну проведення перевірки, мотивів та правових підстав такого продовження.
Системний аналіз  сукупно дає підстави для висновку, що документи, складені за результатами спірної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не можуть визнаватися допустимими доказами у справі, якщо вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків документів, що є недопустимими доказами, не можуть вважатись правомірними та належать скасуванню.
Результати перевірки, отримані внаслідок неправомірних дій органу не можуть бути підставою для застосування до позивача будь-яких заходів примусового характеру. Оскільки оскаржувані приписи та постанови винесені за результатами перевірки, протиправність якої встановлена судом, то ці рішення не можуть бути визнані правомірними та такими, що прийняті на підставі, у межах та у спосіб, встановлений законом.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначені обставини є підставою для застосування в даній справі частини 2 статті 317 КАС України, якою регламентовано, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, що не належить застосуванню, або незастосування закону, що  належав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно на підставі пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України  визнав протиправною оскаржувану постанову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruizv. Spain від 09.12.1994 статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №  1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 у справі №  400/2866/18 дійшов висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю має право повторно здійснити перевірку щодо дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва та, дотримуючись процедури, прийняти рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна позиція визначена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №  279/3537/16-а.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, колегія суддів  
П О С Т А Н О В И Л А :
  
Апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України  задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19  квітня 2021 року змінити у мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  
Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2021 року.
  
Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків