Постанова         
Іменем  України      
 
01 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 235/7740/18-ц 
 
провадження № 61-7505 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - Покровська центральна районна лікарня Донецької області, правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області;
треті особи: ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки головного лікаря Покровської центральної районної лікарні Донецької області ОСОБА_3;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області 
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 грудня 2020 року у складі судді Величко О. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Мірути О. А., Хейло Я. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який 
було уточнено, до Покровської центральної районної лікарні Донецької області (далі - Покровська ЦРЛ), правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області (далі - КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування»), треті особи: 
ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що з 2004 року вона працювала на посаді завідуючого акушерським відділеннямПеринатального центру ІІ рівня 
у складі Покровської ЦРЛ, а 09 листопада 2018 року її було звільнено 
з роботи згідно з наказом № 01-05/323 виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 та видано розрахункові кошти. 
Позивачка вважала, що її звільнення з роботи є незаконним. Так, 
у вищевказаному наказі від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 зазначено, що підставою для її звільнення згідно з пунктом 3 частини першої 
статті 40 КЗпП України є систематичне порушення нею трудової дисципліни та встановлення факту невиконання посадових обов`язків при проведенні 07 вересня 2018 року операції у пацієнтки ОСОБА_2 . Вказано, що начебто вона за відсутності показань у пацієнтки для ургентного оперативного розродження призначила операцію, а при проведенні вказаної операції 
вона порушила Протокол кесаревого розтину, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2011 року № 977, що призвело до тяжких післяопераційних наслідків. Врахувавши вищевказані обставини, а також попередні накази виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування до неї дисциплінарних стягнень від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252, її було звільнено з роботи. Разом з тим, зазначене не в повній мірі відповідає дійсності, а вищевказані накази виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування до неї дисциплінарних стягнень оспоренні нею у судовому порядку і судових рішень ще не ухвалено. 
Вказувала, що наказом виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 12 жовтня 2018 року № 01-05/302 «Про скликання комісії з надання акушерського-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді для проведення аналізу якості надання медичної допомоги хворій ОСОБА_2 у Перинатальному центрі ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ» скликано зібрання комісії для проведення аналізу якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 . Наказом виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 
у зв`язку з виявленням вищевказаного факту призначено службове розслідування, яке, на її думку, проводилося з порушенням існуючих правил. Так, їй не було надано копії вищевказаних наказів від 12 жовтня 2018 року № 01-05/302 та від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304, не надано протоколу засідання постійно-діючої комісії акушерсько-гінекологічної допомоги при медичній раді, не вручено акту службового розслідування від 26 жовтня 2018 року, тобто порушено її право на захист та відстоювання своєї позиції. Наказ про призначення службового розслідування видано з порушенням вимог нормативно-правових документів, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - Порядок проведення службового розслідування). Відповідно до вказаного Порядку проведення службового розслідування щодо певної особи розслідування може бути ініційовано виключно цією особою, тобто - ОСОБА_2 , яка, у свою чергу, зі скаргою до Покровської ЦРЛ не зверталась, претензій до неї, як лікаря акушер-гінеколога, не пред`являла. 
Позивачка вважала, що первинна медична документація ОСОБА_2 була переписана, у зв`язку з чим вона звернулася до правоохоронних органів. Висновки, викладені у протоколі службового розслідування, не відповідають дійсності. Наказ від 01 лютого 2018 року № 01-05/69а «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я Покровська та Покровського району» було видано не 01 лютого 2018 року, а фактично влітку 2018 року, що, на її думкою, є незаконним. Засідання профспілкового комітету Покровської ЦРЛ щодо надання згоди на її звільнення проводилось з порушеннями, оскільки у задоволенні клопотання про надання для ознайомлення документів, які стосуються факту невиконання нею посадових обов`язків, про запрошення на засідання адвоката - їй було відмовлено. Наказ від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 про її звільнення було видано виконувачем обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3, який не мав на це повноважень, оскільки розпоряджень голови міської ради про продовження строку виконання обов`язків головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 протягом 2018 року не приймалося.
Позивачка вказувала, що істотним порушенням зі сторони роботодавця, на її думку, є автоматичне звільнення її з роботи за сумісництвом. Відповідно до наказу виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
 ОСОБА_3 від 02 січня 2018 року № 1к вона була прийнята на роботу 
за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення з 3 ліжками інтенсивної терапії з 01 січня 
2018 року на 2018 рік за рахунок вакансій. Крім того, відповідно до цього наказу її було прийнято на роботу тимчасово на 0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня з 01 січня 2018 року на 2018 рік за рахунок вакансій. Жодного наказу про її звільнення з цих посад за сумісництвом відповідачем не видавалося.
Вважала, що її звільнення відбулося з порушенням КЗпП України, що завдало їй майнової та моральної шкоди, яка полягала у тому, що вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і сім`ї, оскільки на час її звільнення вона була єдиним годувальником сім`ї. Постійне хвилювання про те, як забезпечити себе та свою сім`ю, призвело до перебування її у постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення також відобразилося на її діловій репутації перед іншими працівниками лікарні та підлеглими. Моральну шкоду вона оцінювала 
у розмірі 20 тис. грн.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської 
ЦРЛ від 01 лютого 2018 року № 01-05/69а «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району» незаконним; 
- визнати наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 «Про призначення службового розслідування» незаконним; 
- визнати наказвиконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 09 листопада 2018 року № 01-5/323 про звільнення її з посади лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ незаконним; 
- визнати її звільнення з роботи за сумісництвом незаконним; 
- поновити її на роботі за основним місцем роботи з 10 листопада 
2018 року;
- поновити її на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року; 
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, як за основним місцем роботи, так і за місцем роботи за сумісництвом; 
- стягнути з відповідача на її користь на відшкодування завданої їй моральної шкоди 20 тис. грн; 
- стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 тис. грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 грудня 2020 року, з урахуванням ухвал цього суду від 09 грудня 
2020 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» 
у вигляді звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування».
Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 листопада 2018 року по 04 грудня 2020 рік у сумі 
285 407,66 грн з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 100 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір 
у сумі 768,40 грн. Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування»на користь держави судовий збір у сумі 3 568,87 грн, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 4 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Направлено на адресу Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації, головного лікаря «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» та Красноармійського місцевого прокурора окрему ухвалу.
Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року рішення в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 
від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивачку було звільнено 
із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України з посиланням на попередні накази від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани, є незаконним, оскільки факт порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, зокрема, при наданні 07 вересня 2018 року медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , було виявлено 05 жовтня 2018 року, тоді як відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Крім того, для звільнення працівника згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто 
вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання 
чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Разом з тим, попередні накази від 02 липня 
2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани були скасовані судовими рішеннями, що набрали законної сили, від 27 лютого 
2019 року у справі № 235/5089/18-ц та від 23 січня 2020 року у справі 
№ 235/3935/18-ц відповідно. 
У зв'язку із цим судзадовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого обчислено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 
Позовні вимоги про визнання незаконним звільнення позивачки за сумісництвом з 16 липня 2018 року є необґрунтованими, оскільки згідно 
з наказом виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
ОСОБА_3 від 13 липня 2018 року № 245-к ОСОБА_1 , за її згодою, було переведено з посади завідувача відділенням Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, тобто з основного місця роботи на роботу за сумісництвом, яка і стала її основним 
місцем роботи. Оскільки позовні вимоги щодо поновлення на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року є похідними, то вони не підлягають задоволенню. 
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив 
із того, що внаслідок незаконного винесення відповідачем наказу 
від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 про застосування дисциплінарного стягнення позивачці дійсно було завдано моральної шкоди, але 
з урахуваннями наслідків, що настали у зв`язку з порушенням останньої своїх посадових обов`язків, наказів Міністерства охорони здоров`я України, завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень пацієнтці, суд вважав 
за необхідним зменшити розмір на відшкодування моральної шкоди 
до 100 грн. Крім того, з приводу встановлення факту неодноразового порушення позивачкою посадових обов`язків, наказів Міністерства охорони здоров`я України, що призвели до негативних наслідків, суд вважав за необхідне винести окрему ухвалу.
При розподілі судових витрат суд виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт сплати нею адвокату гонорару, не вказано детального переліку видів надання правової допомоги, не зазначено у договорі, за якою самою справою надається правова допомога, так як у суді перебуває декілька справ за позовом ОСОБА_1 , а тому суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат 
у розмірі 10 тис. грн за надання правової допомоги. При цьому суд частково задовольнив клопотання відповідача про стягнення з позивачки судових витрат за надання правової допомоги у разі відмови у задоволенні позову, врахувавши надані докази, а саме квитанцію про сплату відповідачем адвокату гонорару, визначення у договорі види правової допомоги, участь представника відповідача у судових засіданнях. Суд вважав обґрунтованим і пропорційним до предмету спору, складності справи, розмір витрат відповідача за правничу допомогу у сумі 4 тис. грн. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним наказу виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 «Про призначення службового розслідування» 
та наказу виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
від 01 лютого 2018 року № 01-05/69а «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я Покровська та Покровського району», суд виходив із того, що вищевказані позовні вимоги є недоведеними, а, крім того, видання зазначених наказів не порушують права та інтереси позивачки.
Частково не погоджуючись із вищевказаним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року, 
 ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною 
скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд: 
- скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення її на посадах за сумісництвом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог; 
- скасувати рішення суду в частині стягнення з неї на користь відповідача 
4 тис. грн на відшкодування витрат, понесених ним за надання правової допомоги; 
- скасувати рішення суду в частині стягнення з неї на користь відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн;
- скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні на її користь судових витрат на правову допомогу, а також моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі за сумісництвом скасовано, у частині розміру моральної шкоди та судових витрат змінено. Позов ОСОБА_1 про поновлення її на посадах за сумісництвом задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посадах лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня (0,25 посадового окладу) та лікаря акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 посадового окладу). Зобов`язано КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», як правонаступника Покровської ЦРЛ, поновити ОСОБА_1 на роботі негайно.
Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на посадах: лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня (0,25 посадового окладу) та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 посадового окладу) з 16 липня 2018 року по 31 березня 
2021 року у розмірі 146 071,74 грн.
Зобов`язано КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2 тис. грн.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору залишено без змін.
Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» 
на користь держави судовий збір у розмірі 5 413,80 грн, з яких: 
2 165,52 грн - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; 3 248, 28 грн - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В іншій частині судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося. 
Додатковою постановою Донецького апеляційного суду від 07 квітня 
2021 року доповнено резолютивну частину постанови Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року абзацом наступного змісту: Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні вимог 
ОСОБА_1 щодо стягнення витрат за надання правової допомоги 
у розмірі 10 тис. грн залишено без змін. 
Вказана додаткова постанова апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у порушення вимог КЗпП України ОСОБА_1 було звільнено з сумісних посад, а саме 
з посади лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня та посади лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, а тому 
її повинно бути поновлено на вищевказаних посадах із виплатою 
їй середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки трудові договори про прийняття її на роботу за сумісництвом неодноразово переукладалися, вони відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України вважаються такими, що укладені на невизначений строк, і наказів, чи розпоряджень про звільнення ОСОБА_1 з сумісних посад лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії не видавалися і не приймалися. Отже, висновки суду першої інстанції про те, що з 16 липня 2018 року ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, за її згодою, було переведено на посаду лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини на 20 ліжок з 3 пологовими залами та операційним блоком, та блоком інтенсивної терапії жінок на 3 ліжка Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, а тому її робота за сумісництвом стала її основним місцем роботи, є помилковими. 
При розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 
Крім того, апеляційний суд, врахувавши характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, їх тривалість, ступінь вини відповідача, істотність вимушених змін у її житті, вважав за необхідне змінити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Розумним та справедливим, на думку апеляційного суду, є відшкодування моральної шкоди позивачці у сумі 2 тис. грн. 
Апеляційний суд погодився із висновками міськрайонного суду про відмову у задоволені вимог позивачки про стягнення на її користь 10 тис. грн 
на відшкодування понесених нею витрат за надання правової допомоги, оскільки належних та допустимих доказів щодо таких витрат 
нею не надано. Крім того, є вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з позивачки на користь держави 768,40 грн недоплаченого нею судового збору. 
При цьому апеляційний суд врахував той факт, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, тому розмір судових витрат за надання правової допомоги, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача, підлягають зменшенню до 2 тис. грн (пропорційно вимог). 
КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувало. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У касаційній скарзі КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким 
у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року клопотання КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено. Поновлено КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» строк на касаційне оскарження рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. У задоволенні клопотання КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» про зупинення виконання судових рішень відмовлено. 
У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2021 року справу за позовом  ОСОБА_1 до Покровська ЦРЛ, правонаступником якої є КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», треті особи: 
ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкодипризначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування»мотивована тим, що висновок суду про те, що факт порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, зокрема, при наданні 
07 вересня 2018 року медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , було виявлено 05 жовтня 2018 року, а наказ № 01-05/323 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади було видано 09 листопада 2018 року, тобто з порушенням місячного строку 
з дня виявлення проступку, є помилковим, оскільки положення частини першої статті 148 КЗпП України передбачають обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення саме проступку як такого. 05 жовтня 2018 року є датою доповідної записки заступника керівника Перинатального центру з акушерсько-гінекологічної допомоги ОСОБА_4 «Про факт виявлення стороннього тіла (серветки) 
у пацієнтки ОСОБА_2 , яка госпіталізована в гінекологічне відділення Перинатального центру», тобто це є датою виявлення наслідків порушення та події залишення серветки під час оперативного втручання - кесаревого розтину, який мав місце. Натомість факт дисциплінарного проступку, порушення саме  ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, наказів Міністерства охорони здоров`я України, при наданні медичної допомоги ОСОБА_2 встановлено протоколом засідання постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району 
від 19 жовтня 2018 року та акту службового розслідування з питання неналежного надання медичної допомоги пацієнту від 26 жовтня 2018 року. Отже, наказом виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської 
ЦРЛ від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у місячний строк з дня виявлення факту порушення трудової дисципліни та не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Що стосується попередніх наказів від 02 липня 2018 року 
№ 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 про застосування 
до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани, які скасовані судовими рішеннями від 27 вересня 2019 року та від 23 січня 2020 року відповідно, то вони на час видання оспореного наказу від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади на підставі 
пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, були чинними. При цьому, скасовуючи вищевказані попередні накази від 02 липня 2018 року 
№ 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 у зв`язку із наявністю формального порушення порядку притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, суди водночас дійшли висновку про порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни. 
Щодо висновків апеляційного суду про поновлення позивачки за сумісництвом, то суд виходив із того, що початковою датою припинення із нею трудових відносин на посадах за сумісництвом є 16 липня 2018 року. Проте, суд апеляційної інстанції не надав оцінки поважності причин пропуску позивачкою строків, встановлених статтями 233, 234 КЗпП України, враховуючи дату пред'явлення нею позову - 11 грудня 2018 року. Крім того, відповідно до наказу Покровської ЦРЛ від 02 січня 2018 року 
№ 1к позивачка приймалася на роботу за сумісництвом у межах поточного року, вказаний наказ нею підписаний та не оспорений, а тому висновки 
суду про безстроковий характер трудових відносин за сумісництвом 
є помилковим. При цьому наказом Покровської ЦРЛ від 13 липня 
2018 року № 245к позивачку переведено з посади завідувача акушерським відділенням Перинатального центру з 16 липня 2018 року на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру. Тобто позивачка була переведена з основного місця роботи (завідувача акушерським відділенням) на роботу за сумісництвом (лікар акушер-гінеколог з екстреної допомоги), яка стала 
її основним місцем роботи. Після переведення позивачки на посаду лікаря акушера-гінеколога з екстреної допомоги вона у подальшому не виконувала обов`язки по сумісництву на 0, 25 ставки посадового окладу лікаря акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, а тому посилання апеляційного суду на фактично триваючі трудові відносини після 16 липня 2018 року є необґрунтованими. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_1 на касаційну скаргу КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними 
та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги безпідставними. ЇЇ було звільнено на підставі положень пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, які передбачають системність порушень. Факт скасування судами двох дисциплінарних стягнень позбавляє роботодавця права звільняти працівника за нормою трудового права, що передбачає систематичність порушень. Твердження відповідача про те, що факт відсутності виданих наказів про звільнення її з посад за сумісництвом свідчить про строковість трудових відносин є необґрунтованим. На підтвердження факту її звільнення з посад за сумісництвом є проведення із нею 09 листопада 
2018 року повного розрахунку, а також дати останнього нарахування 
їй заробітної плати за сумісництвом. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У період з 26 січня 2004 року по 13 липня 2018 року ОСОБА_1 працювала у Покровській ЦРЛ на посаді завідуючої акушерським відділенням Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, 
а з 16 липня 2018 року наказом виконуючого обов`язки головного лікаря 
від 13 липня 2018 року № 245к вона була переведена за її згодою на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ.(т. 1, а. с. 16, 17, 38). Цьому передували такі накази. 
Відповідно до витягу з наказу Покровської ЦРЛ від 09 червня 2017 року 
№ 172к «Про прийняття за сумісництвом» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня, прийнято тимчасово за сумісництвом до 0,5 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня, з 01 червня 2017 року на 2017 рік, за рахунок вакансії 
(т. 1, а. с. 16).
Згідно з витягу з наказу Покровської ЦРЛ від 02 січня 2018 року № 1к 
«Про прийняття за сумісництвом» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня, прийнято тимчасово 
за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога 
з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії (т. 1, а. с. 16).
Відповідно довитягу з наказу Покровської ЦРЛ від 02 січня 2018 року № 1к «Про прийняття за сумісництвом» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення, прийнято за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, 
з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії (т. 1, а. с. 17).
Наказом Покровської ЦРЛ від 13 липня 2018 року № 245к «Про переведення» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, за її згодою, переведено з 16 липня 2018 року на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини 
на 20 ліжок з 3 пологовими залами та операційним блоком, та блоком інтенсивної терапії жінок на 3 ліжка Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ (т. 1, а. с. 38).
Наказом Покровської ЦРЛ від 12 жовтня 2018 року № 01-05/302 «Про скликання комісії з надання акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді для проведення аналізу якості надання медичної допомоги хворій ОСОБА_2 у Перинатальному центрі ІІ рівня 
у складі Покровської ЦРЛ» скликано зібрання комісії для проведення аналізу якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 24).
Наказом Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 «Про призначення службового розслідування» створено комісію для службового розслідування для проведення аналізу якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 25).
Згідно з протоколу засідання постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району від 19 жовтня 
2018 року виявлена фальсифікація лікарем ОСОБА_1 даних первинної медичної документації, а саме:
- історія вагітності та пологів № 924 і в журналі оперативних втручань 
у акушерському стаціонарі написано, що серветки та інструментарій підраховані, але операційна медична сестра ОСОБА_5 у своїй пояснювальній вказала, що серветки не були підраховані перед ушиванням черевної порожнини, тому що хірург акушер-гінеколог ОСОБА_1 не нагадала їй про необхідність перерахування серветок;
- встановлено розбіжності між записами в історії вагітності та пологів лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 у щоденниках, які вона записує під час ведення пологів, та її записами у графічному відображенні перебігу пологів-партограмі;
Встановлено порушення лікарем ОСОБА_1 наказів Міністерства охорони здоров`я України від 03 листопада 2008 року № 624 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» від 27 грудня 
2011 року № 977 «Кесарів розтин», від 29 грудня 2005 року № 782 «Клінічновузький таз», від 21 січня 2016 року № 29 «Про внесення змін до первинних облікових форм та інструкції щодо їх заповнення». Виявлено грубе порушення лікарем ОСОБА_1 методики та техніки проведення кесаревого розтину, регламентованої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2011 року № 977, що призвело до тяжких післяопераційних ускладнень (т. 1, а. с. 79-84).
Комісією вирішено: висунути клопотання виконуючому обов'язки головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 про винесення дисциплінарного стягнення лікарю акушер-гінекологу з надання екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 відповідно до діючого законодавства (т. 1, а. с. 84).
Відповідно до акта службового розслідування з питання неналежного надання медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 від 26 жовтня 2018 року факт наявності залишеної серветки у порожнині матки жінки ОСОБА_2 у ході операції кесарів розтин 07 вересня 2018 року, проведеної лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 , доведено. Факт недотримання вимог своєї посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги ОСОБА_1 доведено, а саме пункт 1.5, 2.4, порушення вимог Положення Перинатального центру - згідно з підпунктом 2 пункту 2 порушення галузевих стандартів, а саме стандартів медичної допомоги (медичні стандарти), клінічних протоколів, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я доведено. Встановлено порушення техніки та методики операції 
кесарів розтин (залишення серветки у порожнині матки під час операції кесарів розтин лікарем невідкладної акушер-гінекологічної допомоги 
ОСОБА_1 ), що призвело до значного погіршання стану здоров`я пацієнтки ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 85-88).
Згідно з Посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ ОСОБА_1 :
- пункт 1.5. Лікар акушер-гінеколог у своїй роботі керується положенням Перинатального центру, чинним законодавством, наказами та інструкціями органів охорони здоров`я, посадовою інструкцією;
- пункт 2.1. Основним завданням лікаря акушер-гінеколога є: надання кваліфікованої планової та невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги відповідно до кваліфікаційних вимог;
- пункти 2.8., 2.12., 2.18. Лікар акушер-гінеколог володіє методами стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань згідно кваліфікаційних вимог; керує роботою середнього медичного персоналу; веде лікарську документацію;
- пункт 4.1. Лікар акушер-гінеколог несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку - в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України;
- пункти 5.1., 5.14., 5.15., 5.16.Лікар акушер-гінеколог повинен знати: чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я; сучасні методики виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації; принципи двоопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію (т. 1, а. с. 89-90).
Наказом головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3  від 01 лютого 
2018 року № 01-05/69а «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. покровська та Покровського району» з метою покращення рівня медичного обслуговування населення міста та району, налагодження взаємодії медичних закладів І та ІІ рівней надання допомоги, своєчасного прийняття управлінських рішень для покращення діяльності медичних закладів, керуючись наказом Міністерства охорони здоров`я України 
від 05 лютого 2016 року № 69 та рішенням Покровської міської ради 
від 08 листопада 2017 року № 7/44-1 «Про надання Покровській центральній районній лікарні повноважень організаційно-методичного, координуючого оперативного керівництва охорони здоров`я міста створено об`єднану Медичну раду, затверджено склад Медичної ради, Положення про Медичну раду (т. 1, а. с. 136-141).
Наказом Покровської ЦРЛ від 02 лютого 2018 року № 01-05/209 «Про накладення дисциплінарного стягнення» за невиконання вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 21 вересня 2010 року № 798 
«Про затвердження методичних рекомендацій «Хірургічна та гігієнічна обробка рук медичного персоналу», вимог Правил профілактики внутрішньо лікарняної інфекції в хірургічних стаціонарах Покровської ЦРЛ, затверджених 30 червня 2017 року, вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 квітня 2008 року № 181, вимог Посадової інструкції завідуючого акушерським відділенням, на підставі протоколу засідання клініко-експертної комісії з експертизи та організації медичної допомоги громадянці ОСОБА_6 в умовах перинатального центру у складі Покровської ЦРЛ від 18 травня 2018 року, на підставі статтей 139, 147, 
147-1 КЗпП України, Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Покровської ЦРЛ оголошено завідуючій акушерським відділенням 
ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - догана (т. 1, а. с. 179).
Наказом виконуючого обов'язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
ОСОБА_3 від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 «Про застосування дисциплінарного стягнення» за невиконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2011 року № 977 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15грудня 2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», а саме несвоєчасне надання медичної допомоги, що привело до важкого стану новонародженого матері ОСОБА_7 та тривалого лікування у відділеннях Перинатального центру Покровської ЦРЛ, на підставі протоколу рішення засідання постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної допомоги при медичній раді закладів охорони здоров'я 
м. Покровська та Покровського району, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - догану (т. 1, а. с. 180).
Згідно з наказу виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
ОСОБА_3 від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вбачається, що за результатами вивчення матеріалів та акту службового розслідування від 26 жовтня 2018 року, проведеного Покровською ЦРЛ за фактом неналежного надання медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , висновків та пропозицій постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району, викладених у протоколі від 19 жовтня 2018 року письмових пояснень працівників Покровської ЦРЛ та безпосередньо ОСОБА_1 , враховуючи накази виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування дисциплінарного стягнення від 02 липня 2018 року 
№ 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 встановлено, що лікар акушер-гінеколог з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ ОСОБА_1 систематично порушує трудову дисципліну. З урахуванням вищезазначеного та враховуючи наслідки невиконання обов`язків у вигляді спричинення суттєвої шкоди здоров`ю пацієнта, а також той факт, що ОСОБА_1 раніше притягувалася до дисциплінарної відповідальності 
у вигляді оголошення їй догани наказами виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування дисциплінарного стягнення 
від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252, вона підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади. Прийнято рішення звільнити 09 листопада 2018 року на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 з посади лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ (т. 1, а. с. 181-182).
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 87, проведеної у справі за клопотанням головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3: 
- показань у пацієнтки ОСОБА_2 для ургентного оперативного розродження шляхом проведення операції «кесарів розтин» не було. Лікарем ОСОБА_1 були порушені накази Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол 
з акушерської допомоги «Кесарів розтин» та від 03 листопада 2008 року 
№ 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи»;
- відповідальність за правильність призначення та наслідки операції «кесарів розтин» пацієнтці ОСОБА_2 несе лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 ;
- персональну відповідальність за наслідки проведення операції кесарів розтин пацієнтці ОСОБА_2 повинен нести лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 ;
- лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 неправильно встановила діагноз породіллі ОСОБА_2 під час пологів. Виставлені діагнози: обструктивні пологи та високе пряме стояння голівки не відповідають міжнародній класифікації хвороб 10-перегляду, яка використовується як провідна статистична та класифікаційна основа в системі охорони здоров`я. Неправильна була вибрана тактика розродження, що в свою чергу призвело до необґрунтованої операції кесарів розтин, яка також була виконана з порушеннями рекомендованої Міністерства охорони здоров`я України методики;
- недоліків в обстеженні, діагностиці і лікуванні пацієнтки ОСОБА_2 
у гінекологічному відділенні Покровської ЦРЛ встановлено не було;
- діагноз ОСОБА_2 при її госпіталізації у гінекологічне відділення був встановлений правильно;
- правильність встановлення діагнозу вплинула на своєчасність видалення чужорідного тіла з порожнини матки і таким чином попередила негативні наслідки для жінки, таких як: видалення матки, можливої інвалідизації та смерті;
- методика операції кесарева розтину, яка зазначена в наказі Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин» передбачає видалення марлевою серветкою залишків плодових оболонок та тканин з порожнини матки. Хірург не повинен залишати марлеву серветку в порожнині матки, що було зроблено лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 ;
- марлева серветка у ОСОБА_2 могла потрапити в матку саме під час проведення операції кесарів розтин, яку проводила лікар ОСОБА_1 ;
- залишення в порожнині матки марлевої серветки у ОСОБА_2 , яка не була видалена під час операції кесарів розтин, призвело до розвитку у неї гострого гнійного ендометриту та синдрому системної запальної відповіді;
- наявність марлевої серветки в порожнині матки призвело у ОСОБА_2 до розвитку гострого гнійного ендометриту та синдрому системної запальної відповіді. Несвоєчасне видалення марлевої серветки з порожнини матки могло би призвести до розповсюдження запального процесу на всі шари матки та розвитку сепсису та септичного шоку, що потребувало би видалення матки;
- марлева серветка, що була залишена в порожнині матки ОСОБА_2 під час операції кесарів розтин, тривале її знаходження в порожнині матки призвело до післяопераційних ускладнень у вигляді гострого ендометриту, який супроводжувався рясними гнійними виділеннями зі статевих шляхів, загальною слабкістю, біллю понизу живота, підвищенням температури тіла та довготривалим розладом здоров`я;
- згідно пункту 1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» у випадку неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, експертна комісія вправі розглядати це порушення як тілесне ушкодження і визначити ступінь його тяжкості за цими Правилами;
- експертна комісія вважає, що залишення в порожнині матки марлевої серветки, яка не була видалена під час операції кесарів розтин 
у громадянки ОСОБА_2 призвело до гострого ендометриту та синдрому системної запальної відповіді та спричинило ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я на строк більш ніж три тижні (пункт 2.2 з урахуванням пункту 1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України);
- під час огляду ОСОБА_2 лікар ОСОБА_1 у тексті історії вагітності та пологів від 07 вересня 2018 року о 18-30 при вимірюванні серцебиття плода відмічає частоту 134 уд/хв., яке не збігається з даними партограми (145 уд/хв), артеріальний тиск (далі - АТ) 115/70,110/70 мм рт. ст. в щоденнику, а в партограмі - 120/70мм рт. ст. (така ж ситуація і 08 вересня 2018 року 
о 00-30 при вимірюванні СБ плода, згідно запису в щоденнику історії вагітності та пологів становить 112 уд/хв, а в партограмі - 140 уд./хв. 
ЧСС жінки визначалося лише о 07 вересня 2018 року о 18-30 та 08 вересня 2018 року о 00-30, тобто через 6 годин, АТ визначався лише о 07 вересня 2018 року о 19-00, а потім о 23:00, тоді як згідно з вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 03 листопада 2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» визначення параметрів пульсу та артеріального тиску проводиться кожні 2 години. Все це свідчить про недотримання вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 03 листопада 2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи»;
- у партограмі 08 вересня 2018 року о 19:00 мається запис-білок сечі 36, що вказує на патологічний стан жінки (наявність тяжкої преклампсії), який може загрожувати її життю, але лікар ніяк не реагує на ці зміни в аналізі сечі;
- спостереження породіллі в післяопераційному періоді також має недоліки. Протягом 6 годин ліка ОСОБА_1 спостерігає за станом жінки, артеріальний тиск вимірювався 12 разів, протягом першої години 7 разів (перші 30 хвилин кожні 5 хвилин, а потім 1 раз на півгодини) при кожному вимірюванні показник складав - 115/75 мм рт. ст., тоді як в запису анестезіолога 08 вересня 2018 року о 02:25 артеріальний тиск складав 140/90 мм рт ст. Невідповідність запису лікаря ОСОБА_1 та лікаря анастезіолога в післяопераційному періоді спостерігається і в показниках пульсу, частоти дихання, в записах ОСОБА_1 84-86 ударів за хвилину, частота дихання - 16, а в запису анестезіолога частота пульсу складає 100, частота дихання - 18;
- недоліки в спостереженні за породіллю в післяопераційному періоді свідчить про недотримання вимог наказу МОЗ України від 27 грудня 2011 року «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»;
- виходячи з записів у щоденнику, початок 11 періоду пологів та вирішення про шлях розродження виникло одночасно (08 вересня 2018 о 00:30), що повністю суперечить наказу Міністерства охорони здоров`я України 
від 03 листопада 2008 № 624 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» та наказу Міністерства охорони здоров`я України 
від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»;
- прийняття рішення про проведення операції кесарів розтин порушує вимоги наказу Міністерства охорони здоров`я України від 03 листопада 2
008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи»;
- лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 у показах до операції кесарів розтин виставляє: Обструктивні пологи. Високе пряме стояння голівки. Показань високе пряме стояння голівки не існує. Таким чином було порушено вимоги наказу Міністерства охорони здоров`я України 
від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин» (т. 3, а. с. 121-142).
Згідно із заявою ОСОБА_2 від 30 листопада 2020 року до суду першої інстанції вона жодних претензій майнового, чи морального характеру ні до кого не має (т. 3, а. с. 178-179).
У заяві третьої особи - ОСОБА_2 до Донецького апеляційного суду 
від 12 лютого 2021 року зазначено, що претензій ні до позивачки, ні до відповідача вона не має (т. 4, а. с. 29).
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 27 лютого 2019 року у справі № 235/5089/18-ц, що набрало законної сили, позов  ОСОБА_1 до Покровської ЦРЛ про визнання протоколу засідання комісії недійсним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення задоволено частково. Скасовано наказ виконуючого обов'язки головного лікаря Покровської ЦРЛ від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 «Про застосування дисциплінарного стягнення». 
В іншій частині позову відмовлено (т. 3, а. с. 149-153).
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 23 січня 2020 року у справі № 235/3935/18-ц, що набрало законної сили, позов  ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної держадміністрації, Покровської ЦРЛ, ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_9 , виконуючий обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ Переяслова В. В., про визнання протоколу засідання клініко-експертної комісії недійсним, визнання незаконним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ Переяслової В. В. від 02 липня 2018 року № 01-05/209 про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючу акушерським відділенням ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позову відмовлено 
(т. 3, а. с. 159-166).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2020 року у справі 
№ 235/3935/18 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом 
ОСОБА_1  до Департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації, ОСОБА_8 , КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
про визнання протоколу засідання клініко-експертної комісії недійсним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення відмовлено (провадження № 61-12859ск20).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду частково не відповідає. 
Щодо поновлення на роботі за сумісництвом 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Аналіз вищевказаних положень трудового законодавства свідчить про те, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін. 
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. 
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк 
з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. 
У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. 
Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення. 
Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. На підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.
Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254 цс 17; у постановах Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц (провадження № 61-24657 св 18); від 31 жовтня 2018 року у справі 
№ 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171 св 18); від 11 листопада 
2020 року у справі № 686/27915/18 (провадження № 61-8617 св 19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом установлено, що згідно з витягу з наказу Покровської ЦРЛ 
від 02 січня 2018 року № 1к «Про прийняття за сумісництвом» 
ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального 
центру ІІ рівня, прийнято за її заявою тимчасово за сумісництвом 
на 0,25 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня, з 01 січня 
2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії (т. 1, а. с. 16).
Відповідно довитягу з наказу Покровської ЦРЛ від 02 січня 2018 року № 1к «Про прийняття за сумісництвом» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення, прийнято за її заявою за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії 
(т. 1, а. с. 17).
Отже, позивачку було прийнято на роботу за сумісництвом на підставі її заяв в межах поточного року за рахунок вакансій. Тобто на строк, встановлений за погодженням сторін (пункт 2 частини першої статті 23 КЗпП України). 
Наказом Покровської ЦРЛ від 13 липня 2018 року № 245к «Про переведення» ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, за її згодою, переведено з 16 липня 2018 року на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини 
на 20 ліжок з 3 пологовими залами та операційним блоком, та блоком інтенсивної терапії жінок на 3 ліжка Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ (т. 1, а. с. 38).
Таким чином, позивачку було переведено з основного місця роботи, завідувача акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, на роботу за сумісництвом, лікар акушер-гінеколог 
з екстреної допомоги, яка стала її основним місцем роботи. 
У трудовій книжці  ОСОБА_1 зроблено запис за № 22 про те, що 
з 01 січня 2018 року по 15 липня 2018 року вона працювала на 
0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру ІІ рівня та на 0,25 ставки посадового окладу лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення 
з ліжками інтенсивної терапії.
Отже, посилання апеляційного суду на фактично триваючі трудові відносини сторін за сумісництвом з 15 липня 2018 року є помилковими й не узгоджуються як з нормами КЗпП України, так і з фактичними обставинами справи. 
Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
З огляду на викладене, висновки апеляційного суду про те, що у зв`язку 
з неодноразовим продовженням трудових відносин шляхом укладення контрактів трудовий договір набув ознак безстрокового відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк з урахуванням частини третьої 
статті 21 КЗпП України регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при укладенні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.
У зв`язку з наведеним висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 було незаконно звільнено з посад за сумісництвом, а тому вона повинна бути поновлена на попередніх посадах із виплатою їй середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є помилковими та задоволенню не підлягають, про що вірно вказав міськрайонний суд. 
Щодо відшкодування моральної шкоди
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться 
у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 
1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру 
та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.
Судами установлено, що порушення відповідачем вимог трудового законодавства в частині незаконного звільнення позивачки призвело до моральних страждань, які остання зазнала у зв`язку із незаконним звільненням. 
Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду, який, врахувавши характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, 
їх тривалість, ступінь вини відповідача, істотність вимушених змін у її житті, вважав за необхідне змінити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, та стягнути на користь останньої на відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності і справедливості, 2 тис. грн.
Щодо доводів касаційної скарги про поновлення позивачки за основним місцем роботи
Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про 
те, що наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ 
ОСОБА_3 від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення 
до дисциплінарної відповідальності», яким позивачку було звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України з посиланням на попередні накази від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани, є незаконним.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір 
до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: 
- порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;
- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;
- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;
- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;
- з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.
Отже, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Судом установлено, що попередні накази від 02 липня 2018 року 
№ 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 про застосування 
до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани були скасовані судовими рішеннями, що набрали законної сили, від 27 лютого 
2019 року у справі № 235/5089/18-ц та від 23 січня 2020 року у справі 
№ 235/3935/18-ц відповідно, що зазначено у постанові у розділі «Фактичні обставини справи, встановлені судами». 
За таких обставин, місцевий суд вірно вказав про відсутність правових підстав для звільнення позивачки на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки факт систематичного невиконання нею трудових обов`язків не встановлено. 
При цьому доводи касаційної скарги про те, що на час видання оспореного наказу від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення 
до дисциплінарної відповідальності», яким позивачку було звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, попередні накази від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 
2018 року № 01-05/252 про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани були чинними, не заслуговують на увагу, так як зі скасуванням судом попередніх наказів втрачаються ті наслідки, які з них випливають. 
Крім того, на час ухвалення рішення суду у цій справі, попередні накази 
від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани вже були скасовані судовими рішеннями, що набрали законної сили, що не перешкоджало відповідачу скасувати свій наказ від 09 листопада 2018 року № 01-05/323 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
Отже, звільнення позивачки за основним місцем роботи є незаконним 
і вона підлягала поновленню на роботі. 
У зв`язку із цим суд першої інстанції правильно задовольнив позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого судом обчислено вірно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 
1995 року № 100. 
Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
За таких обставин, Верховний Суд вважає за необхідне, у тому числі, залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині, що стосується стягнення з позивачки на користь відповідача судових витрат за надання правової допомоги, так як вони є доведеними. 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області задовольнити частково. 
Постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі за сумісництвом, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та судових витрат за надання правової допомоги, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області, скасувати. У решті постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року (відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору) залишити без змін. 
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 грудня 2020 року залишити у силі. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець