П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
15 вересня 2021 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 761/4058/21
Провадження: № 22-ц/824/12563/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Пікуль А.А., Левенця Б.Б.,
секретар Івасенко І.А.
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АСАП», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович, про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами,
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,  мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 252/П/41/2007-840 на суму 43 024,66 доларів США зі сплатою 13,29 % річних зі строком повернення до 27 грудня 2032 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 грудня 2007 року між ним, ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 17 квітня 2013 року приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. було вчинено виконавчий напис  про звернення стягнення на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором. 18.05.2020 року між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі, за кредитним договором № 252/П/41/2007-840 від 28.12.2007 року. В подальшому ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова Компанія «АСАП» на підставі договору про відступлення права вимоги від 04.09.2020 року. 20.10.2020 року ТОВ «Фінансова Компанія «АСАП» направило йому вимогу про усунення порушення умов кредитного договору, однак,  кредитор вимагав сплатити суму заборгованості, яка відрізняється від суми заборгованості, визначеної у виконавчому написі. За наведених обставин просив визнати недійсними договори № GL3N017514 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 18 травня 2020 року та №04.09/2020_ДФ-2 від 04 вересня 2020 в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №247/П/41/2007-840 від 28 грудня 2007 року та договором іпотеки №247/П/41/2007 від 28 грудня 2007 року. 
Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 20.86 кв.м., та накласти на це майно арешт. Однак, ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви, в мотивування якої зазначено, що заявником не обґрунтовано необхідність застосування одночасно таких двох видів забезпечення позову як арешт нерухомого майна та заборони вчинення реєстраційних дій у позові немайнового характеру, до того ж, заява про забезпечення позову не містить належного переконливого обґрунтування про те, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним до заявлених позовних вимог.Крім того, зазначає, що 21 травня 2021 року йому стало відомо про те, що ТОВ «Фінансова компанія «АСАП» здійснило продаж квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 20.86 кв.м., іншій особі - ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було здійснено державну реєстрацію даного об`єкту нерухомості. З метою уникнення повторного продажу зазначеної квартири 07 червня 2021 року ОСОБА_1 було повторно подано заяву про забезпечення вищезазначеного позову, яку було аргументовано тим, що відсутність забезпечення позову може призвести до відчуження майна позивача на користь декількох інших набувачів, тобто, існує реальна та об`єктивна підстава вважати, що вказане майно під час розгляду позовної заяви може бути перереєстроване на третіх осіб, що, зрештою, може призвести до неможливості його повернення у власність позивача та відновлення його прав та інтересів. За наведених обставин, просив суд  вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 20.86 кв.м.
Ухвалою  Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням,   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права,  просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала була постановлена із порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначає, що твердження суду першої інстанції відносно того, що обраний заявником вид забезпечення позову, у разі задоволення зазначеної заяви, порушить права та охоронювані інтереси особи, яка не є учасником справи - ОСОБА_2 - власника майна щодо вільного розпорядження його майном, неспроможними, оскільки інтереси останньої жодним чином порушені не будуть. Окрім того, стверджує, що ОСОБА_2 учасником справи не являється, оскільки вона не має відношення до оспорюваних договорів. Разом з тим, до заявленого позову має безпосереднє відношення квартира, яку ОСОБА_2 придбала у ТОВ «Фінансова компанія «АСАП», оскільки право власності набуте ТОВ «Фінансова компанія «АСАП» унаслідок укладення відповідних правочинів між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Девелоп Фінанс» та між ТОВ «Девелоп Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «АСАП». Також зазначає, що квартира була відібрана у нього одним із співвідповідачів, який набув свої права на дане нерухоме майно з порушенням законодавства.  За наведених обставин просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та його адвокат Карапетян А.Р. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що  власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.03.2021 стала ОСОБА_2 ,  яка не є учасником у даній справі.
Колегія суддів погоджується із таким висновком  суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.1-9 цієї частини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі
№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, про визнання недійсними договорів, без застосування наслідків недійсності. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, отже, обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.
Окрім того, позов забезпечується накладенням арешту або забороною вчиняти певні дії на майно, що належить відповідачеві, а тому заборона  органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна особи, яка не є відповідачем у справі, є помилковим.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 755/5333/20.
Згідно  Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.05.2021 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.03.2021 року стала ОСОБА_2 , яка не є відповідачем у даній справі, що виключає можливість застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Доводи апеляційної скарги про те, що забезпечення позову не порушить права та охоронювані інтереси ОСОБА_2 , яка не є учасником справи, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки остання володіє квартирою на законній підставі.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року підлягає залишенню без задоволення.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
            Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                                                 Т.О. Невідома

Судді                                                                                                             А.А. Пікуль
 
                                                                                                                                                                                                                                                                                Б.Б. Левенець