Постанова
іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 750/1792/19
провадження № 51-1440 км 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                            ОСОБА_5 ,
засудженої                          ОСОБА_6 ,
                                              (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 
                                             (в режимі відеоконференції),
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду  Чернігівської області від 
13 вересня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 
2021 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270010007690, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області, жительки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.                 Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 
09 лютого 2021року, ОСОБА_6 визнано винною за ч. 1 ст. 115 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
2.                 Суд визнав ОСОБА_6 винуватою в умисному вбивстві, вчиненому за наступних обставин. 28 вересня 2018 року близько 17:30 ОСОБА_6 , перебуваючи устані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_2 під час конфлікту умисно з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 завдала останньому удар ножем у ділянку грудної клітки, чим спричинила йому тілесні ушкодження у  виді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з  ушкодженням серця, яке є тяжким, та удар ножем у ділянку спини, чим спричинила потерпілому тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення правої поперекової ділянки, яке є легким. Унаслідок дій засудженої ОСОБА_8 отримав проникаюче поранення лівої половини грудей з ушкодженням лівого шлуночка серця, що спричинило його смерть на місці події.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
3.                 У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок та ухвалу суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що 
ОСОБА_6 діяла у межах необхідної оборони. Умислу засудженої на вбивство потерпілого стороною обвинувачення не доведено. Суд першої інстанції не дав правильної оцінки зібраним доказам, що потягло за собою необґрунтованість засудження ОСОБА_6 за умисне вбивство. Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду, не дав усіх відповідей на доводи апеляційної скарги захисника, допустив у своїх висновках припущення щодо мотиву та обставин вчиненого засудженою кримінального правопорушення, висновки апеляційного суду суперечать обставинам, які було встановлено судом першої інстанції. Водночас доводів сторони захисту про відсутність у діях засудженої складу злочину не спростовано. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Позиції учасників судового провадження
4.                 У суді касаційної інстанції захисник та засуджена підтримали касаційну скаргу, просили скасувати вирок і ухвалу суду, а справу призначити до нового розгляду в суді першої інстанції. 
5.                 Прокурор заперечив обґрунтованість касаційних вимог сторони захисту, посилався на те, що підстав для скасування оскаржуваних рішень немає.

Мотиви Суду 
6.                 Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
7.                 За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
8.                 Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
9.                 Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
10.             У поданій касаційній скарзі захисником ставиться питання щодо безпідставного засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК. Проте зазначені доводи захисника не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів виходячи з наступного.
11.             Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та правильність кваліфікації дій винної за цією нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що докладно зазначено у вироку. 
12.             Зокрема, ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду не заперечувала тієї обставини, що 28 вересня 2018 року вона разом із загиблим вживала алкогольні напої. На ґрунті особистих неприязних відносин у них виник конфлікт, під час якого вона завдавала удари ножем по тулубу ОСОБА_8 .
13.             Також у судовому засіданні засуджена повідомила, що ОСОБА_8 після конфлікту ходив по кімнаті, а потім упав на підлогу. Коли вона до нього підійшла, вона побачила, що ОСОБА_8 помер. Після цього вона пішла на вулицю та просила людей викликати поліцію.
14.             Об`єктивно такі показання засудженої підтверджено рапортом чергового інспектора поліції, відповідно до змісту якого 28 вересня 2018 року о 18:00 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в Деснянському районі  м. Чернігова до магазину «Седам» зайшла жінка та повідомила, що в її квартирі труп із ножовими пораненнями. Просила викликати поліцію (т. 2, а.с. 64).
15.             Допитані в судовому засіданні як свідки інспектори патрульної поліції  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_6 повідомила їм про те, що її співмешканець хоче себе зарізати. Приїхавши на місце події, вони виявили мертвого потерпілого.
16.             Згідно з висновком судово-медичного експерта № 925 від 29 вересня 
2018 року смерть  ОСОБА_8 наступила внаслідок проникаючого поранення лівої половини грудей з ушкодженням лівого шлуночка серця, що призвело до тампонади серця кров`ю (т. 1, а.с. 134–141).
17.             Наведене свідчить про те, що засуджена діяла з прямим умислом на вбивство ОСОБА_8 , оскільки удар ножем було завдано у життєво важливий орган – серце потерпілого, що спростовує доводи касаційної скарги захисника про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство. 
18.             За встановлених обставин колегія суддів вважає кваліфікацію дій засудженої                ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК правильною.
19.             Що стосується доводів сторони захисту про стан необхідної оборони 
ОСОБА_6 під час вчинення протиправних дій, то, як убачається з вироку та ухвали суду, ця позиція захисту ретельно перевірялася в судах першої та апеляційної інстанцій і була спростована при аналізі доказів у їх сукупності.
20.             Зокрема, з метою перевірки версії про стан необхідної оборони ОСОБА_6 , її показань у судовому засіданні місцевим судом під час розгляду кримінального провадження було призначено додаткову судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_8 з урахуванням обставин, механізму, послідовності заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та пояснень обвинуваченої.
21.             Згідно з висновком експерта № 775 від 25 липня 2019 року, який є додатковим до висновку експерта № 925 від 29 вересня 2018 року, колото – різане поранення грудної клітки ОСОБА_8 та попереку не могло утворитися від удару ножем за обставин та механізму, на які показувала ОСОБА_6 під час слідчого експерименту та в судовому засіданні (т. 2, а.с. 143 – 150).
22.             Сукупністю інших доказів, які досліджувалися судом у судовому засіданні було спростовано твердження ОСОБА_6 про суспільно небезпечне посягання зі сторони ОСОБА_8 , що виключало право засудженої на необхідну оборону.
23.             Твердження захисника у скарзі про неправильну оцінку судом висновку експерта № 2 від 08 січня 2019 року (т. 2, а. с. 47 – 50), яким визначено, що синець на руці ОСОБА_6 міг утворитися внаслідок стиснення руками правої кінцівки засудженої та може свідчити про її самозахист, спростовується іншими доказами в матеріалах справи, які оцінювалися судом з точки зору достатності та взаємозв`язку при прийнятті процесуального рішення.
24.             Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість з дотриманням вимог статей 85 – 87, 89, 94, 95 КПК. 
25.             Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
26.             На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину поза розумним сумнівом належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
27.             Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
28.             Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок районного суду за апеляційною скаргою захисника, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412 – 414 КПК перевірив зазначені в ній аргументи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які залишив скаргу без задоволення. 
29.             За результатами перегляду вироку районного суду суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.
30.             Перевірку кримінального провадження в апеляційному порядку здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
31.             Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
32.             Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачено ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів 
постановила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду  Чернігівської області від 13 вересня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                           ОСОБА_3