ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2021 року           справа №200/2410/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г. М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 р.  у справі  № 200/2410/21-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                         ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі – відповідач, УПФУ), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.12.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”; зобов`язати УПФ повторно розглянути заяву про переведення на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10.12.2015, з урахуванням висновків суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом порушено норми процесуального права, передбаченого ч.2 ст. 242 КАС України, оскільки суд не застосував необхідну норму законодавства, яку, за таких обстави справи, необхідно було застосувати для вирішення спірних правовідносин, тим самим порушив принцип верховенства права, закріплений в статтях 8 Конституції України і КАС України та не застосував приписи Пленуму Верховного суду України, передбачені постановою №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Апелянт зазначає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (далі – Закон № 3723, Закон 3723-XII) після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ (далі – Закон № 889, Закон № 889-VІІІ), а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. В силу п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493 зараховуються до стажу державної служби. Таким чином, доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування до 01.05.2016 не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в УПФ з 12.04.2011 та отримує пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Позивач звернулася до ПФУ із заявою, в якій просила перевести її на пенсію згідно Закону України “Про державну службу”.
Відповідач листом від 14.12.2020 відмовив у переведенні на пенсію Закону України “Про державну службу”, роз`яснено, що в даний час пенсія призначена з додержанням норм статті 21 Закону № 2493. Для осіб, що проходили службу в органах місцевого самоврядування, іншого призначення пенсії законодавством не передбачено (а.с. 11-12).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
 Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016р. № 622, передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу”: 
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. 
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
При цьому, згідно з п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Статтею 25 Закону №3723, на яку є посилення у пунктах 10-12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад не перелічених у цій статті та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
 Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17 та від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17, від 22 травня 2020 року у справі № 263/9612/16-а, від 17 травня 2021 року у справі № 607/5615/17.
Отже, особи, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII №889  перебували на посаді державної служби станом на 01 травня 2016 року та мали 10 років стажу державної служби, та особи, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII №889, мають не менше 20 років стажу на посадах державної служби мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723, при цьому стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Суд зазначає, що дія Закону №3723 поширюється на органи і посадових осіб місцевого     самоврядування в частині, що не  суперечить  Закону України     "Про  місцеве   самоврядування   в  Україні" ( 280/97-ВР ),     Закону  "Про  службу в органах місцевого самоврядування" та     іншим  законам  України, що регулюють діяльність  місцевого     самоврядування згідно із Законом N 2493-III від  07.06.2001.
 Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (була чинною до 01 травня 2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно з п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
За приписами ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до першої категорії  -  посади Київського міського голови,  голів обласних рад та Севастопольського міського голови; другої категорії - посади Сімферопольського  міського  голови, міських   (міст  -  обласних  центрів)  голів;  заступників  голів обласних рад  та  Севастопольського  міського  голови,  заступника міського голови - секретаря Київської міської ради; четвертої категорії  - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних,  Київської та Севастопольської  міських  рад  (у разі  коли  вони працюють у раді на постійній основі),  керівників управлінь  і  відділів виконавчого апарату  обласних, Севастопольської  міської  та  секретаріату Київської міської рад, секретарів  міських  (міст   обласного   і   республіканського   в Автономній  Республіці  Крим  значення)  рад,  заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній  Республіці  Крим значення)  голів  з  питань  діяльності  виконавчих  органів ради, керуючих  справами  (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших  заступників,  заступників директорів департаментів міських (міст  обласного  і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських  голів,  посади  заступників голів районних рад; п`ятої  категорії  -  керуючих  справами  виконавчих  апаратів 
районних  рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів,    головних   бухгалтерів   управлінь   і   відділів виконавчого   апарату   обласних,   секретаріатів   Київської   та Севастопольської  міських  рад,  керівників управлінь, відділів та інших    виконавчих    органів    міських    (міст   обласного   і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників,    керівників   відділів   (підвідділів)   у   складі самостійних  управлінь,  відділів виконавчих органів міських (міст обласного   значення)   рад,   посади  заступників  міських  (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих   органів  ради,  секретарів  міських  (міст  районного значення),  сільських,  селищних  рад.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців" посади працівників місцевих Рад народних депутатів  та  їх виконавчих комітетів відносяться до таких категорій: п`ята категорія   -   посади  заступників  голів,  керівників секретаріатів районних,  районних у містах Рад народних депутатів; перших   заступників   і   заступників  голів,  керуючих  справами (секретарів) виконкомів районних у містах Рад народних  депутатів; голів   міст  районного  значення,  селищних  і  сільських  голів; заступників  керівників  управлінь, самостійних відділів обласних, Київської  та  Севастопольської  міських  Рад  народних депутатів; керівників  управлінь, самостійних відділів виконкомів міських Рад ародних   депутатів   міст   обласного   підпорядкування   та  їх заступників; керівників відділів (підвідділів) у складі управлінь, самостійних   відділів,   секретаріатів   обласних,  Київської  та Севастопольської   міських   Рад  народних  депутатів  і  апаратів виконкомів   міських   Рад   народних   депутатів  міст  обласного підпорядкування;   помічників   голів,   радників,  консультантів, спеціалістів   апарату  обласних,  Київської  та  Севастопольської міських  Рад  народних депутатів та інші прирівняні до них посади; шоста  категорія  -  посади  заступників  голів,   секретарів виконкомів  міських  Рад  народних  депутатів    міст    районного підпорядкування, селищних  і  сільських  Рад  народних  депутатів; керівників відділів  секретаріатів  районних,  районних  у  містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; керівників управлінь, самостійних відділів виконкомів районних  у  містах  Рад  народних депутатів; керівників відділів (підвідділів) та їх  заступників  у складі  управлінь,  самостійних  відділів,  апаратів    виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів управлінь, самостійних відділів  обласних,  Київської та Севастопольської  міських  Рад  народних  депутатів;  радників, консультантів,  спеціалістів виконкомів міських Рад міст обласного підпорядкування,  їх  управлінь,  самостійних  відділів  та   інші прирівняні до них посади.
Ранги   сільському,   селищному,   міському   голові,  голові районної,   районної   у   місті  ради  присвоюються  за  рішенням відповідної  ради.
Ця постанова Уряду втратила чинність 26 жовтня 2001 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2001 року №1441 "Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад"
Матеріали справи свідчать, що позивач в період з 20.04.2006 року до 20.11.2020 року працювала на посаді Старомлинівського сільського голови. 
Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для висновку, що зазначена посада до 01.05.2016, прирівняна до посад державної служби, а тому вказаний стаж до 01.05.2016 має включатися до стажу державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Аналогічний висновок щодо застосування вищенаведених норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі №500/6640/16, від 10 лютого 2021 року у справі №825/1453/18, від 12 квітня 2021 року у справі №591/3924/16-а.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що пунктами 1,4,5 частини 2 ст. 46 Закону №889 визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посаді державного службовця відповідно до цього Закону; час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Доводи суду про те, що посада яку обіймала позивач не відноситься до посад державної служби станом на 01.05.2016, тому на неї не поширюються положення п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та  ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу", є безпідставними, оскільки виходячи з буквального тлумачення зазначених  Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для реалізації права на пенсійне забезпечення згідно ст. 37 Закону № 3723-ХІІ необхідне перебування на посаді державної служби станом на 01 травня 2016 року, а не після 01 травня 2016 року, та наявності не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що підтверджено позивачем та матеріалами справи. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №591/3924/16-а.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У частині 1 статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та  ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу", оскільки з урахуванням статті 25 Закону №3723 та положень Постанов КМУ посада яку обіймала позивач відноситься до посад державної служби.
Матеріали справи свідчать, що  позивач вже отримує пенсію і отримання двох пенсій одночасно не допускається.
Суд зазначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Позивач неодноразово наголошувала, що має намір отримувати пенсію державного службовця за віком.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач може звернутися до пенсійного органу для переведення з одного виду пенсії на інший.
Отже, позивач має право на призначення пенсії на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та  ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу", а не Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", як зазначає позивач. Проте суд не може втручатися у дискреційні повноваження пенсійного органу та призначати позивачу таку пенсію при умові, що позивач вже отримує інший вид пенсії (за віком) згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 р.  у справі  № 200/2410/21-а  – задовольнити частково. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 р.  у справі  № 200/2410/21-а  - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Визнати протиправним дії Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та  ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу", з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ: 42171290) на користь ОСОБА_1  (рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2342 (дві тисячі триста сорок дві) гривні 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 21 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                  Г.М. Міронова