КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №753/7879/20                                Головуючий у 1 інстанції: Лужецька О.Р.
Провадження №22-ц/824/10341/2021       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
16 вересня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                           Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року в справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-19» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИВ
 
У травні 2020 року ЖБК «Молодіжний-19» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з  ОСОБА_1 на користь ЖБК «Молодіжний- 19» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, а саме, послуги з управління багатоквартирним будинком за період з червня 2017 року по травень 2020 року, що складає суму 11 559 грн 54 коп., збитки від інфляції у сумі 47 грн 65 коп., три проценти річних у сумі 346 грн 79 коп., а також судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та суму витрат за надання правової (професійної правничої) допомоги у розмірі 3200 грн.
У мотивування вимог посилалося на те, що ЖБК «Молодіжний-19» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 .
Згідно п. 1.6, 1.14 Статуту ЖБК «Молодіжний-19» надає послуги з управління багатоквартирним будинком    АДРЕСА_1 , зокрема, забезпечує цією житлово-комунальною послугою квартиру №308 .
Власником квартири №308 та особового рахунку є ОСОБА_1 .
Відповідач користується квартирою, але оплату за житлово-комунальну послугу з управління багатоквартирним будинком не вносить, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість з червня 2017 року по травень 2020 року у розмірі 11 559 грн 54 коп.
Крім того, відповідно ст. 625 ЦК України інфляційні втрати становлять 47 грн 65 коп., а 3% річних -346 грн 79 коп.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року позов Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-19» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-19» заборгованість по оплаті послуг за утримання будинком в розмірі 11 559 грн 54коп., збитки від інфляції в розмірі 47 грн 65 коп., три проценти річних в розмірі 346 грн 79 коп. та судовий збір в сумі 2102 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 200 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у період з червня 2017 року по квітень 2020 року був управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а також докази дійсних витрат з утримання багатоквартирного будинку.
Адвокат Кішинець В.А. представник ЖБК «Молодіжний-19» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України №417-VIII до спірних правовідносин та ухвалив законне судове рішення. Аргументи апелянта не спростовують висновки суду, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
Із матеріалів справи вбачається, що ЖБК «Молодіжний-19» є балансоутримувачем будинку   АДРЕСА_1 та надає послуги з утримання багатоквартирного будинку  АДРЕСА_1 .
Згідно пп. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 п. 1 Статуту ЖБК «Молодіжний-19» організований його засновниками на добровільних засадах та продовжує свою діяльність на даний час.
Кооператив є юридичною особою з моменту його державної реєстраціїнеприбутковою організацією, якій забороняється розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частин серед засновників (учасників) та членів Кооперативу, працівників Кооперативу(крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органівуправління та інших пов`язаних з ними осіб. Кооператив має самостійний баланс, рахунки вбанківських установах та може мати власну печатку.
Доходи (прибутки) Кооперативу використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Кооперативу, реалізації мети (цілей, завдань) танапрямів його діяльності, визначених цим Статутом. 
Відповідно до мети та предмету діяльності ЖБК «Молодіжний-19» єобслуговуючим кооперативом. За напрямом діяльності Кооператив є житлово-будівельним.
За положеннями пп. 1.6 п. 1 Статуту Кооператив діє виключно в цілях управління багатоквартирним будинком, асам:забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирногобудинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинковихсистем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються длянадання відповідної комунальної послуга у разі укладення індивідуальних договорів пронадання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюєтьсявиконавцем), утримання ліфтів тощо;купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна  багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
У пп. 1.7 п. 1 Статуту визначено, що Кооператив діє виключно за кошти, що надходять від власників/співвласників квартир та/або приміщень у будинку як сплата за відповідні послуги Кооперативу і за рахунок доходів та фінансової допомоги від добровільних внесків або дотацій Держави, отриманих і використаних Кооперативом відповідно до мети його діяльності.
22 червня 2017 року протоколом №б/н засідання Правління ЖБК «Молодіжний-19» затверджено розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 4,70 грн/м2 (перші поверхи 3,75 грн/м2  з 01 червня 2017 року.
14 січня 2020 року протоколом №12 засідання Правління ЖБК «Молодіжний-19» затверджено розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 6,50 грн/м2 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
ОСОБА_1 є власником квартири  АДРЕСА_3 .
Згідно поквартирної картки ОСОБА_1 є власником особового рахунку.
Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13).
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_3 неналежним чином виконувала свої обов`язки щодо оплати послуги з управління багатоквартирним будинком, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 11 953 грн 98 коп., з яких: 11 559 грн 54 коп. - заборгованість станом на 01 червня 2020 року за послуги з утримання будинку за період з червня 2017 року по травень 2020 року; 47 грн 65 коп. - збитки від інфляції; 346 грн 79 коп. - 3% річних.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_1 не надала суду доказів своєчасної та у повному обсязі сплати послуги з управління багатоквартирним будинкомта відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.
Також відповідачем не було надано доказів того, що послуга з управління багатоквартирним будинком не надавалася.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про застосування позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності, оскільки ЖБК «Молодіжний-19» звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано витяг з договору до договору про надання правової допомоги від 14 лютого 2020 року, укладеного між адвокатом Кішенець В.А та ЖБК «Молодіжний-19»,копію ордеру на надання правничої допомоги, замовлення про правову допомогу від 14 лютого 2020 року, акт наданих послуг від 28 лютого 2020 року на загальну суму 2 700 грн, копію довідки-рахунку від 14 лютого 2020 року, копію платіжного доручення №432 від 21 лютого 2020 року на суму 2 700 грн, замовлення про правову допомогу від 30 червня 2020 року, акт наданих послуг від 03 липня 2020 року на уму 500 грн, копію платіжного доручення №527 від 01 липня 2020 року на суму 500 грн. 
Оскільки позивачем було доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 200 грн.
Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                       О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко