П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  718/846/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Скорейко В.В. 
          Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 

21 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. 
за участю секретаря судового засідання Григорук В.С.
представника позивача - Шалар І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області  від  16 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора з ОД ВМАЗ Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Кіцена Олега, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про  визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Старшого інспектора з ОД ВМАЗ Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Кіцена Олега, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Зазначає, що будь-які докази, які б свідчили про керування позивачем транспортним засобом відсутні. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засіданні не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог частини 2 статті 313 КАС України.
Протокольною ухвалою колегія суддів перейшла до апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 26.03.2021 року Інспектором з ОД ВМАЗ УПП в Чернівецькі області Кіценом Олегом була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №822604 відносно ОСОБА_1 .
З оскаржуваної постанови вбачається, що 15.03.2021 року о 19 год. 55 хв. позивач, керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander номерний знак НОМЕР_1 , здійснив порушення вимог горизонтальної розмітки 1.1.(суцільна лінія) на ділянці дороги Н-03 км 346+746м с.Бояни Чернівецької області, чим порушив п.8.5.1 ПДР України, у зв`язку із чим до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що не порушував ПДР України та не вчиняв адміністративного правопорушення. Окрім того, на переконання позивача та його представника, відповідачем не доведено факту порушення, а також порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно п.8.5.1 Правил дорожнього руху, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху.
Відповідно до змісту п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху визначається, що горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Також, згідно змісту п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху визначено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 77 КАС України, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту ч. 1 ст. 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що наявна у матеріалах справи постанова  про накладення адміністративного стягнення не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, зокрема даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення. 
При цьому, відеозапис з нагрудної камери поліцейського СЕ00203 не містить жодних доказів, з яких можливо встановити особу, яка перебувала за кермом автомобіля, який відображений на відеозаписах з реєстратора, та вказаний в оскаржуваній постанові відповідача. На відео зафіксовано лише розгляд адміністративної справи інспектором.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 122 КУпАП. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 здійснив рух на автомобілі, що вказаний в оскаржуваній постанові, а саме, марки Mitsubishi Outlander номерний знак НОМЕР_1 , з порушенням вимог ч.1 ст. 122 КУпАП, зокрема перетнув дорожню горизонтальну суцільну лінію розмітки, яка поділяє потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У свою чергу відповідно до приписів ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що відповідачем не доведено  належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для прийняття оскаржуваної постанови у відповідача були відсутні.
В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки доведено, що оскаржувана постанова відповідача у спірних правовідносинах не відповідає критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача, є скасування постанови Старшого інспектора з ОД ВМАЗ Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Кіцена Олега серії ДП18 № 822604 від 26.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та з метою дотримання вимог ч.3 ст. 286 КАС України, закриття провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2021 року  скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Скасувати постанову Старшого інспектора з ОД ВМАЗ Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Кіцена Олега серії ДП18 № 822604 від 26.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем зі сплаті судового збору в розмірі 1135,00 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.