УХВАЛА

06 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 560/3581/20
адміністративне провадження № К/9901/27541/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А., суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Агросерсвіс» до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021, позов задоволено.
24.07.2021 ГУ ДПС подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС підстави для касаційного оскарження судових рішень.
ГУ ДПС у касаційній скарзі вказало підставою касаційного оскарження пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
За змістом касаційної скарги довід ГУ ДПС щодо підстави касаційного оскарження стосується висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 1, 2 Указу Президента України від 27.06.1999 №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушень валютного законодавства" (далі -  Указ №734/99), абзаців першого, другого пункту 1 глави 2  розділу 1 Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позичок в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого постановою Націнального банку України від 17.06.2004 №270 (далі - Положення №270) (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №640/13685/19, від 12.04.2018 у справі №815/2923/17).
Згідно з абзацом третім пункту 4 частини другої статті 330 КАС у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
ГУ ДПС у касаційній скарзі наводить довід, що при вирішенні цієї справи спірним питанням є наявність обов`язку резидента-позичальника вносити зміни до кредитних договорів в іноземній валюті (у разі коли строк погашення кредиту, встановлений договором, збіг, а кредит не був погашений) та здійсненні реєстрації таких змін у Націнальному банку України, а також застосування штрафних санкцій за не реєстрацію змін до договору щодо пролонгації строку погашення кредиту.
Підстава касаційного оскарження повинна бути пов`язана з підставами, з яких було задоволено позов чи відмовлено у задоволенні позову.
Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ "Поділля-Агросервіс" та Компанією «UkrFarm Funding Ltd» (Кіпр) були укладені три кредитні договори про сезонну поновлювану кредитну лінію: від 31.05.2007 № б/н - на суму 3 810 000,0 дол. США/ 98 757 573,63 грн. (за курсом НБУ станом на 04.10.2016року); від 02.02.2007 № б/н - на суму 1 510 000,0 дол. США/ 39 126 937,29 грн. (за курсом НБУ станом на 01.10.2016 року); від 04.03.2008 № б/н - на суму 353 000,0 дол. США/ 10 021 999,0 грн. (за курсом НБУ станом на 01.12.2018 року).
Зазначені договори були належним чином зареєстровані Національним банком України, що підтверджується реєстраційними свідоцтвами №8979 від 25.04.2008 на реєстрацію Договору про сезонну поновлювану кредитну лінію №б/н від 31.05.2007 року, №6645 від 20.03.2007 на реєстрацію Договору про сезонну поновлювану кредитну лінію №б/н від 02.02.2007 року, №8989 від 25.04.2008 про реєстрацію Договору про сезонну поновлювану кредитну лінію №б/н від 04.03.2008.
Протягом 2008-2018 років до зазначених договорів складались додаткові угоди, які зареєстровані Національним банком України відповідно до вимог діючого законодавства, що підтверджується додатками до реєстраційних свідоцтв про реєстрацію змін, внесених додатковими угодами, які є у матеріалах справи і відповідачем не спростовуються.
Указом Президента України від 27.06.1999 р. №734/99 встановлені санкції за недодержання вимог стосовно обов`язковості реєстрації одержаних резидентами позик в іноземній валюті від нерезидентів.
Так, у разі одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів без реєстрації договорів до резидентів застосовуються фінансові санкції - штрафи в сумі, еквівалентній одному відсотку розміру одержаного кредиту чи позики і перерахованій у національну валюту України за офіційним обмінним курсом Національного банку України на день одержання кредиту, позики, з подальшою обов`язковою реєстрацією зазначених договорів (ст. 2 Указу).
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не порушив норми статті 1 Указу Президента України від 27.06.1999 № 734/99 та пункту 2.1 Положення від 17.06.2004 №270, оскільки вказані норми встановлюють необхідність здійснення реєстрації факту отримання кредиту та/або зміни строків погашення, суми відсотків, інших умов кредитного договору, а не порушення строків погашення кредиту (позики). Після спливу строку дії пролонгації договорів, отримані боржником кредитні кошти не набувають статусу отриманих заново (або вперше), відтак, необхідність повторної реєстрації боргового зобов`язання не виникає.
Застосування судами зазначених норм відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у постанові від 28.04.2021 у справі №640/13685/19 та від 12.04.2018 у справі №815/2927/17.
Так, у постанові від 28.04.2021 у справі №640/13685/19 Верховний Суд виснував, що нормами Положення №270 передбачено обов`язкову реєстрацію виключно договорів та внесення відповідних змін до зареєстрованих договорів у разі, якщо змінюються відомості щодо сторін договору, суми, валюти, строку кредиту, розміру процентної ставки, комісій, санкцій, неустойки, інших установлених договором зборів, платежів, санкцій за неналежне виконання договору, що впливають на розмір виплат за користування кредитом, зміни уповноваженого банку - обслуговуючого банку.
Положення №270 не визначає обов`язку щодо реєстрації боргового зобов`язання перед нерезидентом.
Відповідно до висновку Верховного Суду в зазначеній постанові заборгованість по зареєстрованому в Національному банку України та вчасно не виконаному договору позики з нерезидентом та додаткової угоди до договору не є договором про кредит чи позику, який потребує реєстрації.
В обґрунтування доводу щодо необхідності відступу від цього висновку ГУ ДПС наводить своє тлумачення норм абзацу першого пункту 1 глави 2 розділу 1 Положення №270, доводячи, що у разі настання визначеного у кредитному договорі в іноземній валюті строку погашення кредиту, зобов`язання підлягають обов`язковому виконанню у зазначений термін або ж до договору вносяться відповідні зміни щодо строку кредиту в порядку, встановленому для реєстрації договору в Національному банку України.
У разі ухилення від дій щодо внесення змін до кредитного договору, строк виконання якого настав, виникають правові наслідки у вигляді штрафних санкцій, встановлених статтею 2 Указу №734/99.
Колегія суддів таке обґрунтування необхідності відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 1, 2 Указу №734/99 та пункту 2.1 Положення №270 знаходить непереконливим та не вбачає підстав для відступу від зазначеного висновку.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись пунктом 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак