ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1983/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (суддя Татаринов Д.В., повний текст рішення складений 17 травня 2021 року) в адміністративній справі  
за позовом  ОСОБА_1     
до  Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в :
                              
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати надбавки за вислугу років за час проходження служби в органах Збройних Сил України у розмірі 35% від окладу за період з 01.01.2017 по 25.09.2020 у загальній сумі 53965,00 грн.; 
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 35% від окладу за період з 01.01.2017 по 25.09.2020 за час проходження служби в органах Збройних Сил України у загальній сумі 53965,00 грн.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення – 25.09.2020, по день прийняття рішення судом у розмірі 27307,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також апелянт висловив незгоду з відмовою у задоволенні клопотання представника позивача про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, просив скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року в адміністративній справі № 280/1983/21.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 28 липня 2016 року по 25 вересня 2020 року проходив військову службу за контрактом в Збройних Силах України на підставі наказу № 49-РС від 28.07.2016.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 27-РС від 25.08.2020 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «а» (по закінченню терміну контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 184 від 25.09.2020 молодший сержант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини, знятий зы всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Запорізького об`єднаного військового комісаріату м. Запоріжжя.
ОСОБА_1 вважає, що під час проходження ним військової служби в лавах Збройних Сил України в період з 01.01.2017 по 25.09.2020 йому не в повному обсязі виплачувалася надбавка за вислугу років, яка є складовою заробітної плати, у розмірі 35% від окладу у загальній сумі 53965,00 грн., на підтвердження чого наводить розрахунок вислуги років.
Крім того зазначає, що у зв`язку з тим, що не нарахована та невиплачена надбавка за вислугу років у загальній сумі 53965,00 грн. є заробітною платою, ОСОБА_1 вважає, що Військова частина повинна виплатити йому середній заробіток по день фактичного розрахунку (по день ухвалення судом рішення).
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 затверджено, зокрема, розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, відповідно до яких за вислугу років від 10 до 15 років передбачена надбавка у розмірі 35%.
Відповідно до пунктів «а»-«б» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в період з 25.07.2013 по 11.09.2014 ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України. 
Апелянт наполягає на зарахуванні до вислуги років також періоду навчання в інституті, а саме: з 01.09.2002 по 30.06.2007 – 4 роки 10 місяців; з 01.09.2007 по 30.06.2008 – 10 місяців. Зазначає, що кожен рік навчання дорівнює 6 місяців стажу. Таким чином, 5 років 8 місяців навчання в інституті складають 2,8 років страхового стажу, що протиправно не було враховано (проігноровано) відповідачем при виплаті заробітної плати.
З приводу наведених вимог суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
З аналізу наведеної норми суд доходить висновку, що вказані положення не застосовуються до військовослужбовців Збройних Сил України, а тому період навчання ОСОБА_1 в інституті не може бути зарахований до страхового стажу. 
Крім цього суд зазначає, що час навчання зараховується у разі навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, натомість судом встановлено, що ОСОБА_1 не має офіцерського звання. 
У зв`язку з необґрунтованістю вимог щодо зарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду його навчання у цивільних закладах вищої освіти, а іншого стажу його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України та Збройних Силах України недостатньою для виплати надбавки у розмірі 35%, у заявлених вимогах щодо стягнення надбавки за вислугу років у розмірі 35% від окладу за період з 01.01.2017 по 25.09.2020 за час проходження служби в органах Збройних Сил України у загальній сумі 53965 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить відмовити.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.          
Щодо оскарження ухвали суду першої інстанції в контексті доводів апелянта про неправомірний розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з частиною 6 тієї ж статті суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених  статтею 263  цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Відповідно до частин 1-2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною 4 вказаної статті за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу наведеної статті суд доходить висновку, що предмет розгляду в адміністративній справі № 280/1983/21 не відноситься до переліку тих справ, які не можуть бути розглянуті судом за правилами спрощеного позовного провадження
Апелянт зазначає, що категорія даної справи пов`язана з доказуванням стажу військовослужбовця, надбавки за вислугу років, що є складовою заробітної плати, тобто справа є складною.
Натомість суд апеляційної інстанції зазначає, що характер правовідносин у даній справі не потребує проведення судового засідання для встановлення обставин, що мають значення для справи. 
На підтвердження стажу військової служби, що як наслідок матиме встановлення або зміну надбавки за вислугу років, сторони повинні надати відповідні докази, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення. Такими доказами не можуть бути пояснення позивача.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993  визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій   або   їх правонаступників.
Таким чином суд доходить висновку, що в даній категорії справ основними методами доказування є збір і подання всіх необхідних письмових доказів. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Судом правильно застосовані норми процесуального права, підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в адміністративній справі № 280/1983/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 29 вересня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повна постанова складена 29 вересня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров