ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р. 	Справа № 520/16346/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 16.01.21  по справі № 520/16346/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просила суд:
- визнати бездіяльність відповідача щодо непоновлення та невиплати пенсії ОСОБА_1 - протиправною та дискримінаційною;
- визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в рішенні Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області №3 від 18.09.2020 року;
- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
- стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області кошти в сумі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його противоправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року у справі №520/16346/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що при поданні заяви до органу Пенсійного фонду її представником було надано всі необхідні документи та виконано всі вимоги, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, а тому вважає відмову у поновленні пенсії протиправною. Також зазначає, що до заяви було додано виданий офіційними органами Ізраїлю документ - посвідчення особи, що давало змогу відповідачу ідентифікувати особу ОСОБА_1 та вирішити питання щодо поновлення виплати пенсії. В обґрунтування протиправності відмови на підставі невідповідності документу – посвідчення особи Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль позивач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.09.2018 року у справі № 199/5647/17, від 18.07.2018 року у справі № 263/3644/17, від 27.02.2018 року у справі № 127/20588/17.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.1995 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі, через що виплату пенсії на території України було припинено.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №520/10146/19 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області: визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, від 11.03.2019 протокол № 9. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2018 про призначення/перерахунок пенсії, в якій вона просить поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.
Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №11 від 03.01.2020 було відмовлено в поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком, оскільки заявником не було надано паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 08.04.2020 року у справі № 520/2269/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №11 від 03.01.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. В іншій частині позову - відмовлено.
На виконання зазначеного рішення відповідачем було здійснено повторний розгляд, за результатами якого винесено рішення № 3 від 18.09.2020 про відмову в поновленні пенсії, яке обґрунтоване тим, що позивачем не було надано паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено в указаному рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, вказано, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Таким чином, починаючи з 07.10.2009 року, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, яка була зупинена на час проживання пенсіонера закордоном.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії Позивачу після 07.10.2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права останнього на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.10.2020 року у справі №360/986/19, від 27.01.2021 року у справі №592/2242/17, від 20.01.2021 року у справі №686/14173/16-а, які, у свою чергу, ґрунтуються на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 22.05.1995 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, виплату пенсії на території України було припинено.
28.02.2019 року позивач через свого представника звернулась до відповідача із заявою про поновлення пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №520/10146/19 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області: визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, від 11.03.2019 протокол № 9. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2018 про призначення/перерахунок пенсії, в якій вона просить поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.
На виконання зазначеного рішення відповідачем прийнято рішення №11 від 03.01.2020, яким було відмовлено в поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком, оскільки заявником не було надано паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 08.04.2020 року у справі № 520/2269/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №11 від 03.01.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. В іншій частині позову - відмовлено.
На виконання зазначеного рішення відповідачем було здійснено повторний розгляд, за результатами якого винесено рішення № 3 від 18.09.2020 про відмову в поновленні пенсії, яке обґрунтоване тим, що позивачем не було надано паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Відповідно до приписів статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":
- цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону;
- виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Стаття 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” має назву “Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг” та передбачає, що (ч.1) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:
1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36  цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до    Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Згідно ч. 4 статті 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, а іноземці та особи без громадянства можуть отримати право на пенсійні виплати за умови перебування в Україні на законних підставах. 
При цьому, формулювання норми п.2 ч.1 ст. 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачає додаткову умову, за дотриманням якої особа отримує право на пенсію - якщо вона не отримує пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел.
Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому  статтею 46 цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 року за № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).
У пункті 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
З аналізу вищевказаних приписів Порядку № 22-1 слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком № 22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на, зокрема, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.
Аналіз змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що, звертаючись до органу Пенсійного фонду за поновленням або перерахунком пенсії, особа повинна пред`явити, зокрема, паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу. При цьому, таким документом може бути, у тому числі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Верховний Суд у постановах від 29.07.2020 року у справі №489/89/17 та від 08.08.2019 року у справі №425/2881/16-а підкреслив, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
Водночас, матеріали справи підтверджено, а також не заперечується представником позивача, що при зверненні до відповідача представником Вольштейн Г.Д. надано у якості документу, що посвідчував особу позивача, не копію паспорта для виїзду за кордон, а посвідчення особи, видане МВС Держави Ізраїль 13.02.2014 року. У свою чергу, розумінні згаданих приписів Порядку №22-1, надання особою разом із заявою про поновлення виплати пенсії копії посвідчення особи, виданого МВС Держави Ізраїль, не може вважатися наданням належного документу, що посвідчує особу, у розумінні законодавства України.
Інших документів, що посвідчують особу на момент звернення з заявою до органу ПФУ не надано.
Зі змісту наявного в матеріалах справи листа ГУ ДМС у Харківській області від 12.01.2021 № 6301.9 колегією суддів встановлено, що:
- відповідно до обліків ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться зареестрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Харківської області, паспортом громадянина України не документувалась;
- ОСОБА_1 документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим 24.04.1979 ВВС Дзержинського райвиконкому м. Харкова;
- ОСОБА_1 13.01.1995 було дозволено виїзд на ПМП до Держави Ізраїль та 10.03.1995 оформлено закордонний паспорт серії НОМЕР_2 .
При цьому будь-якого дійсного на момент звернення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, зокрема, паспорту громадянина України для виїзду за кордон, позивачем не надано. 
Натомість, до позовної заяви представником позивача долучена копія паспорту СРСР для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1   НОМЕР_2 .
Згідно змісту копії паспорту для виїзду за кордон НОМЕР_2 цей документ виданий 10.03.1995 та був дійсний до 10.03.2000, надалі його дію не продовжено, про що свідчить відсутність будь-яких відповідних відміток.
Згідно з ч. 1 розділу V Перехідні положення Закону № 5492-VI  документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.
Паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , виданий 10.03.1995 у вигляді зразка СРСР, тобто до набрання чинності Законом № 5492-VI, та наразі є нечинним, у зв`язку із закінченням строку його дії та незаміною на паспорт громадянина України для виїзду нового зразка.
Таким чином, на дату звернення представника позивача до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії від 19.12.2018, поданою 28.02.2019, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у якості документу, що посвідчував особу позивачки, був недійсним.
При цьому, надане разом з заявою про поновлення виплати пенсії копія посвідчення особи, виданого МВС Держави Ізраїль не є належним документом, що посвідчує особу у розумінні законодавства України.
З огляду на таке, суд вважає, що представником позивача не надано всіх документів, необхідних для поновлення виплати пенсії, передбачених Порядком № 22-1.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача правомірних підстав для відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.
Водночас, колегія суддів наголошує, що закінчення строку дії паспорту особи для виїзду за кордон не припиняє громадянства, однак у зв`язку із закінченням строку дії паспорту, такий документ не може посвідчувати особу.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі №805/465/18-а.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що посвідчення особи, яке видане Державою Ізраїль, та копія якого надана відповідачу разом із заявою про поновлення виплати пенсії, є таким, що подане у відповідності до п. 2.9 Порядку № 22-1, оскільки такий документ посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є паспортом (або іншим документом, що засвідчує особу) у розумінні наведеної п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".
Таким чином, враховуючи указані недоліки заяви про поновлення виплати пенсії, поданої ОСОБА_1 , питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу не може бути розглянуто без надання ним (або уповноваженим представником) документа, що посвідчує особу.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.04.2020 року по справі №805/153/18-а та від 21.12.2019 року у справі №663/574/17.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.09.2018 року у справі № 199/5647/17, від 18.07.2018 року у справі №263/3644/17, від 27.02.2018 року у справі № 127/20588/17, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини цих справ є різними в частині обставин звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення пенсії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для  визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу від 18.09.2020 року №3 та задоволення позову.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії з наданням відповідних  документів. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року у справі №520/16346/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 по справі №520/16346/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський