Справа № 344/233/17 
Провадження № 22-ц/4808/1292/21 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.
з участю секретаря                Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2018 року, вскладі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У січні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
В обґрунтування позову зазначив, що 12.04.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №IFWWGA00000015, згідно якого банк зобов`язувався надати позивачу кредит в сумі 20000,00 доларів США. У позичальника немає жодного документу, який би вказував на перехід права власності на 20000,00 доларів США від Банку до позивача. Позивач стверджував, що право власності на вказані кошти від Банку до нього не перейшло, валютний рахунок, на який би поступали 20000,00 доларів США на ім`я позивача, як позичальника, не відкривався, заявки на конвертацію 20000,00 доларів США в грошову одиницю України він не подавав. 
Враховуючи те, що відповідач стверджує, що право власності на валюту перейшло шляхом конвертації даної суми в національну грошову одиницю позивач та його представник надіслали відповідачу запит від 01.09.2015 року про надання інформації, однак відповіді на даний запит відповідач не надав та неправомірно відмовляє своєму клієнту - у наданні інформації стосовно їхніх договірних відносин. Відповідач зазначає, що запитувана інформація належить до банківської таємниці, а тому може надати її на вимогу або за рішенням суду. Відповідач наділений повноваженнями щодо надання запитуваної інформації, однак приховує її. 
Просив зобов`язати відповідача надати інформацію на запит позивача від 01.09.2015 року, а саме: 1) повідомити, чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» від 12.04.2007 року про конвертацію в сумі 20 000,00 доларів США від заявника через Банк і купівлю української гривні; 2) повідомити чи направлялась заявка від 12.04.2007 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 20000,00 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні; 3) якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти, то вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; 4) повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 20000,00 доларів США кредитних коштів; 5) надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 20000,00 доларів США - на споживчі цілі; 6) надати такі розрахунки: суму погашеного кредиту; суму нарахованих відсотків (комісії), суму сплачених відсотків (комісії), суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; 7) підтвердити повноваження особи, яка підписала генеральний договір про надання кредитних послуг №IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року від імені банку.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк»в особі Центрального відділення Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» надати ОСОБА_1 інформацію на його запит від 01.09.2015 року, а саме: 1) повідомити чи направлялась заявка від 12.04.2007 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 20 000,00 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні; 2) якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти, то вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; 3) повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 20 000,00 доларів США кредитних коштів; 4) надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 20 000,00 доларів США - на споживчі цілі; 5) надати такі розрахунки: суму погашеного кредиту; суму нарахованих відсотків (комісії), суму сплачених відсотків (комісії), суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; 6) підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір №IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року від імені банку.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2021 року заяву представника АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення від 19 березня 2018 року залишено без задоволення.
       Не погоджуючись з рішенням суду, 16 липня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Білоус А.В. подав апеляційну скаргу.
Вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що єдиним належним відповідачем в справі є АТ КБ «ПриватБанк», який є юридичною особою та має відповідне свідоцтво. Філією банку є відокремлений структурний підрозділ банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені Банку, відповідно структурні одиниці банку не є окремим юридичними особами, а відтак не можуть бути сторонами в цивільних справах.
Враховуючи, що ОСОБА_1 завив позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, то Позивач мав надати в обов`язковому порядку належні та допустимі докази в підтвердження вказаного факту. Однак позивачем не надано доказу на підтвердження факту порушення його прав.
Просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник Національного Банку України подав письмові пояснення, у яких зазначив що вимоги та факти, викладені позивачем в позовній заяві, стосуються безпосередньо сторін спору і жодним чином не стосуються діяльності Національного банку України, оскільки останній є суб`єктом владних повноважень і не має права втручатися в договірні відносини. Прийняті у даній справі рішення не можуть вплинути на права та обов`язки національного банку щодо жодної зі сторін спору.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно даними трекінгу відстеження поштового відправлення 7601869342709 ОСОБА_1 отримав відправлення 04.09.2021 року, 7601869342695 АТ КБ «ПриватБанк» отримав відправлення 03.09.2021 року.
Неявка сторін у судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що відповідач зобов`язаний надати відповідь на запит позивача, який є клієнтом відповідача згідно кредитного договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007, однак представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача.
Такий висновок суду не відповідає зібраним доказам по справі з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 12.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFWWGA00000015, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього Договору.
Пунктом 7.1 вказаного Кредитного договору визначено, що Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 12.04.2007 року до 25.04.2017 року включно у вигляді невідновлюваної лінії у розмірі 20000,00 доларів США на наступні цілі: на реконструкцію житлового будинку, а також у розмірі 2289,87 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,5% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору.
Згідно п.2.1.4 вказаного договору, Банк зобов`язується забезпечувати позичальника консультаційними послугами з питань виконання Договору (а.с. 6-8).
Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначив що 01.09.2015 року він та його представник направили на адресу ПАТ «КБ «ПриватБанк» рекомендованим листом, запит на інформацію, у якому просили: повідомити, чи передавались права кредитора по кредитному договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надати таку інформацію: сума погашеного кредиту, сума нарахованих відсотків (комісії), сума сплачених відсотків (комісії), сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину (12.04.2007 року); підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір №IFWWGA00000015 від 12.04.2017 року від імені Банку; повідомити, чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 20 000,00 доларів США від Позичальника через їх Банк на купівлю української гривні. Якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США, то вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 20 000,00 доларів США кредитних коштів; дати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 20 000,00 доларів США від 12.04.2007 року - на споживчі цілі (а.с. 9).
Посилаючись на те, що банк відповіді на даний запит не надав, позивач просив суд зобов`язати відповідача надати запитувану ним інформацію.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження заявлених позовних вимог, представник позивача надав суду копію запиту, з якого вбачається, що представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 01.09.2015 року на адресу ПАТ «ПриватБанку» у м. Дніпропетровськ надіслав запит на отримання інформації щодо укладеного 12.04.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» кредитного договору №IFWWGA00000015, до якого долучено фіскальний чек від 01.09.2015 року №4173 про надіслання рекомендованого листа. 
Встановлено, що зазначений запит від імені ОСОБА_1 підписано ОСОБА_2 на підставі довіреності, однак копія такої довіреності із визначенням кола наданих останньому повноважень не додано.
До матеріалів даної справи долучено копію довіреності від 01.09.2016 року виданої ОСОБА_1 на представлення його інтересів ОСОБА_2 , однак така не може слугувати доказом того, що станом на 01.09.2015 року ОСОБА_2 був уповноваженим представником позивача на отримання у ПАТ «ПриватБанк» запитуваної інформації.
Крім того, позивачем не додано будь-яких доказів про отримання ПАТ «ПриватБанк» зазначеного ним запиту.        
Із матеріалів справи також встановлено, що не зважаючи на те, що запит про отримання інформації позивачем надіслано на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.09.2015 року в м. Дніпропетровськ, позов до суду ним подано 06 січня 2017 року до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Центрального відділення Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та зазначено місце його знаходження м. Івано-Франківськ пл. Ринок 1.
Згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та розписок про відправлення повісток про виклик до суду, то такі надсилались на адресу Центрального відділення Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 81, 85, 94, 96).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України).
Статтею 95 ЦК України передбачено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.
Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги (ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»)
Відповідно до статті 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час виникнення спору) банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.
Зі змісту положень статті 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).
На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.
Суд першої інстанції не вирішив питання суб`єктного складу сторін спору та в порушення вимог норм процесуального права ухвалив рішення, яким зобов`язав ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Центрального відділення Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» надати ОСОБА_1 інформацію на його запит від 01.09.2015 року, однак запит на інформацію від 01.09.2015 року адресовано ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Дніпропетровськ.
Доказів того, що ОСОБА_1 чи його представник ОСОБА_2 звертались із запитом про надання інформації до Центрального відділення Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» матеріали справи не містять.
З огляду на встановлені обставини, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381–384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні  позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
О.О. Томин