Номер провадження: 22-ц/813/5323/21 
Номер справи місцевого суду: 518/1748/15-ц
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року                                                                 м. Одеса
Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді –                                         Гірняк Л.А.,
Суддів –                                                         Сегеди С.М., Комлевої О.С.,
За участю секретаря –                                        Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:
ПРОЦЕДУРА:
Короткий зміст позовної заяви:
В жовтні 2015 року позивач – АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування вимог вказував, що відповідно до умов кредитного договору № ОDMLG101420266 від 26 червня 2007 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 22 500 дол. США на термін до 26 червня 2017 року та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 
Грошові зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені договором поруки, укладеним 26 червня 2007 року із ОСОБА_2 . 
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути на його користь з обох відповідачів солідарно 95 354,29 дол. США, що складає 2 052 024 грн. 42 коп. 

Короткий зміст рішення першої інстанції:
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 20.03.2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість в сумі 95 354,29 дол. США, що еквівалентно 2 052 024 грн. 42 коп. та судові витрати в розмірі 30 780 грн. 37 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог, щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 - відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Крилова О.Л. подала до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року в частині незадоволених вимог позивача про стягнення заборгованості з поручителя. В цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач  ОСОБА_2  проситьвідмовити у задоволені апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 24.06.2021 року, на 10.30 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.
При цьому зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 12.07.2021 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що згідно п. 12 договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за кредитним договором № ОDMLG101420266 від 26 червня 2007 року припиняється через 5 (п`ять) років з дня настання строку повернення кредиту, а строк повернення кредитних коштів за вказаним договором встановлено 26.06.2017 року.
Зазначає, що за таких обставин, відповідно до умов договору в даному випадку порука припиняється 26.06.2022 року.
У відзиві на відповідач вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи.
Зокрема посилається на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно до ОСОБА_1 12 лютого 2009 року, а з другою позовною заявою звернувся 19 жовтня 2015 року, тобто після спливу шести з половиною років, отже, відповідно до ч. 4 ст. 559 порука припинилась.
Більше того, рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2010 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволений, а тому Любашівський районний суд Одеської області двічі стягнув заборгованість за одним і тим же кредитним договором, що заборонено діючим законодавством.
Крім того, посилається на правову позиціюВП ВС від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, відповідно до якої після рішення суду, яким змінено строк повернення кредиту, банк не може нараховувати договірну неустойку і відсотки.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:
Матеріалами справи встановлено, що 26.06.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ОDMLG101420266. 
За умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 22 500 дол. США на термін до 26 червня 2017 року та зобов`язалася повернути банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки № 0266/р11 від 29.06.2007 року, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 .
В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у 2009 році АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на майно за кредитним договором № ОDMLG101420266.
Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 04 серпня 2010 року у справі № 2-200/2010 позов банку задоволено, звернуте стягнення в розмірі 141 757 грн. 31 коп. (18 410,04 дол. США за курсом 7,70 грн.) на дім та земельну ділянку, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу; ОСОБА_1 виселено.
Позивач надав суду розрахунок, в якому, станом на 30 вересня 2015 року, заборгованість відповідача заборгованість – 95 354,29 (дол. США), яка складається з наступного:
-19 162,00 (дол. США) – заборгованість за кредитом;
-25 360,11 (дол. США) – заборгованість по процентам за користування кредитом;
-2 960,00 (дол. США) – заборгованість по комісії за користуванням кредитом;
-43 320,44 – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;
а також штрафи відповідно до Договору:
-11,62 (дол. США) – штраф (фіксована частина).
-4 540,13 (дол. США) – штраф (процентна складова). 

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи в стягненні в солідарному порядку кредитного боргу із поручителя ОСОБА_2 районний суд виходив з ч. 4 ст. 559 щодо припинення договору поруки. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
За змістом ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Позивач нарахував та просить стягнути на його користь з відповідачів солідарно 95 354,29 дол. США, що складає 2 052 024 грн. 42 коп.
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
Також Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1779цс15) зробив висновок, що у разі використання кредитором права дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором відбувається зміна строку виконання основного зобов`язання, а тому кредитор повинен пред`явити позов до поручителя протягом строку, встановленого договором поруки, починаючи від дати судового рішення про задоволення вимог кредитора.
Враховуючи те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно, тобто змінив строк виконання, а з даним позовом звернувся до поручителя поза межами п`ятирічного строку, встановленого договором поруки, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.
Таким чином, районний суд першої прийшов до правильного висновку, що порука, якою було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором № ОDMLG101420266 від 26 травня 2007 року, є припиненою і підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 немає.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині відмови стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, –
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено_12.07.2021 року, оскільки суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці відповідно до наказу № 81-в від 17.06.2021 року з 29.06 – 02.07.2021 р.р., а суддя Комлева О.С. перебувала у відпустці, відповідно до наказу № 87-в від 29.06.2021 року, з 05.07. -09.07.2021р.р.

Головуючий                                                         Л.А. Гірняк

Судді:                                                                 С.М. Сегеда

О.С.Комлева