Справа № 350/446/21 
Провадження № 22-ц/4808/1042/21 
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Пуликом М.В. 5 травня 2021 року в селищі Рожнятів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання на період навчання та додаткових витрат.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилася позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між батьками позивача розірвано.
На даний час позивач є повнолітньою та навчається в Івано-Франківському базовому медичному коледжі на III курсі за спеціалізацією «Сестринська справа».
Вказувала, що несе постійні витрати на навчання, оскільки потребує коштів на придбання літератури, методичних матеріалів, щоденного харчування та транспорт, оренду житла, яка складає 2500 грн./міс. Проте батько не допомагає їй матеріально, незважаючи на те, що він має заробітки та можливість надавати таку допомогу.
Зазначила також, що точний розмір доходів відповідача їй невідомий.
Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі по 5000 щомісячно до закінчення навчання. Стягнути з відповідача на її користь 20550 додаткових витрат.
Рішенням Богородчанського районного суду від 5 травня 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 15 березня 2021 року і проводити протягом навчання ОСОБА_1 у Івано-Франківському базовому медичному коледжі, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України 908 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення аліментів, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного дослідження обставин справи.
На її думку суд першої інстанції належним чином не перевірив обставини, визначені статтею 182 СК України, та не взяв до уваги стан здоров`я і матеріальне становище позивача й відповідача, необґрунтовано визначив розмір аліментів.
На підтвердження вимог щодо матеріального забезпечення відповідача апелянт долучила Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, із яких вбачається, що за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано земельну ділянку та домоволодіння. При цьому зазначає, що судом не досліджувався факт наявності рухомого та нерухомого майна у відповілача, чим порушено норми матеріального права.
Вказує, що вона навчається на денному відділенні у коледжі, самостійного заробітку не має та потребує матеріальної допомоги. Крім того, на даний час проживає з матір`ю, яка не має стабільної та високооплачуваної роботи.
В свою чергу відповідач перебуває на заробітках у Федеративній республіці Німеччині, є здоровою, працездатною та матеріально-забезпеченою особою. Інших утриманців у нього не має.
Просить рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., а також понесені витрати за надання правничої допомоги в сумі 2850 грн.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині стягнення аліментів, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.2001 року (а.с. 9, 10).
Позивач ОСОБА_1 на даний час є повнолітньою та навчається в Івано-Франківському базовому медичному коледжі, про що в матеріалах справи міститься довідка від 03.03.2021 року №194-Е (а.с. 4).
Згідно копії договору №106 від 30.07.2019 року вартість навчання становить 41100 грн., тобто по 13700 грн. в рік (а.с. 12).
Як вбачається з копії квитанції від 30.09.2019 року №61.48.1/31088885, ОСОБА_3 внесла оплату за навчання студента ОСОБА_1 в сумі 13700 гривень (а.с. 13), а квитанцією від 21.08.2020 №0.0.1809676650.1 підтверджено, що ОСОБА_1 оплачено 13700 гривень за навчання (а.с. 15).
Відповідно до довідки №221 від 03.03.2021 року, виданої Рожнятівською селищною радою Івано-Франківської області село Сваричів, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно будинкової книги має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 - мати, ОСОБА_4 - дідусь та ОСОБА_5 - бабуся (а.с. 14).
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_1 є повнолітньою та продовжує навчатися, потребує допомоги та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, тобто взмозі надавати кошти на утримання своєї дочки протягом її навчання, враховуючи вимоги розумності та справедливості, прийшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500,00 грн. щомісячно протягом її навчання у Івано-Франківському базовому медичному коледжі, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі №748/2340/17 зроблено правовий висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1500,00 грн.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо розміру доходів відповідача, а твердження про те, що останній працює в Федеративній Республіці Німеччина та отримує високу європейську заробітну плату є голослівними.
Що стосується посилань апелянта на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано земельну ділянку в 2018 році та домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину в 2004 році, то такі також не підтверджують факт наявності в нього можливості надавати дочці матеріальну допомогу на період навчання у визначеному нею розмірі.
Крім того, вказані докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, а долучені нею до апеляційної скарги (а.с. 45-46). Доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції апелянт не надала.
Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в цій частині - без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, суд не стягує витрати апелянта за надання правничої допомоги.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рожнятівського районного суду від 5 травня 2021 року в частині стягнення аліментів залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.