ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5816/21 Справа № 199/8078/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року                                                                 м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

       У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-74).
       В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 19 червня 2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 25 000, 00 грн. 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, тоді як, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.
       Так, заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 11 жовтня 2020 року, становить 52 251, 13 грн. з яких: 38 857, 92 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13 393, 21 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, яку Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 разом із понесеними судовими витратами.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 87-90).
       Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 92-108).
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості разом з випискою про рух коштів по рахункам відповідача і не дав оцінки довідкам Банку про видані картки та про зміну умов кредитування, яка містить відомості щодо тарифів за карткою.
       Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 23).
       У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
       До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 25, 26-42).
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 11 жовтня 2020 року, становить 52 251, 13 грн. з яких: 38 857, 92 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13 393, 21 грн. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-20).
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачем суми кредиту, а також ознайомлення відповідача, як споживача послуг, з процентною ставкою по кредиту, та про розміри і підстави відповідальності за невиконання умов кредитування, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, тому відмовив у задоволенні позовних вимог.
       Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 38 857, 92 грн., виходячи з наступного.
       Так, в анкеті-заяві від 19 червня 2008 року зазначено бажаний кредитний ліміт у сумі 700, 00 грн..
       При цьому, відповідно до довідки банку, протягом всього періоду користування відповідачем кредитною карткою кредитний ліміт по ній змінювався: 20.06.2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 700, 00 грн., 11.06.2010 року його було збільшено до 1 700, 00 грн., 23.07.2011 року — збільшено до 1 900, 00 грн., 21.08.2011 року — збільшено до 2 100, 00 грн., 02.12.2016 року зменшено до 2 053, 47 грн., 20.12.2016 року — зменшено до 1 953, 47 грн., 10.02.2017 року — збільшено до 5 000, 00 грн., 04.04.2017 року — зменшено до 5 000, 00 грн., 14.04.2017 року — збільшено до 10 000, 00 грн., 22.08.2017 року — збільшено до 15 000, 00 грн., 22.11.2017 року — збільшено до 20 000, 00 грн., 21.06.2018 року — збільшено до 25 000, 00 грн., 23.08.2019 року — зменшено до 23 992, 07 грн., потім, 31.12.2019 року, його зменшено до 0, 00 грн. (а.с.22).
       Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка перевипускалася 02.03.2010 року, 15.01.2014 року, 28.03.2017 року, 04.04.2017 року та 10.04.2017 року (а.с.21).
       Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою до серпня 2019 року, тобто, погодився зі зміною кредитного ліміту по картці (а.с. 44-71).        
       Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 38 857, 92 грн. (а.с.19-20).
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 38 857, 92 грн..
       Крім того, колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками з наступних підстав.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками, нарахованими у відповідності до умов Заяви, підписаної позичальником ОСОБА_1 у розмірі 13 393, 21 грн.
Так, заява позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, де базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості, тобто 36% річних, та містить застереження, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову. Також, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с.23 зворот).
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
       Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
       Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
       Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
       Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
       Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
       Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 36% річних.
       Банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні вищому ніж 36% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.
       Проте, з матеріалів справи вбачається зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 січня 2013 року до 30%, з 01 вересня 2014 року до 34,8%, з 01 квітня 2015 року до 43,2% , з 01 червня 2015 року до 30%, з 03 жовтня 2015 року до 34,8%, з 19 травня 2016 року до 43,2%, з 04 квітня 2017 року до 42%, з 01 серпня 2020 року до 40,8%, яка є нікчемною, оскільки відсутні докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем.
       Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 20 червня 2008 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 56, 51 грн., тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі щодо стягнення процентів за користування кредитом.
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме - з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку заборгованість по процентам за користування кредитом з 20 червня 2008 року по 31 березня 2015 року у розмірі 56, 51 грн.
       За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
       Відповідно до 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
       З матеріалів справи убачається, що АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., при подачі апеляційної скарги – 3 153, 00 грн..
       Отже, згідно статті 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 913 грн. 92 коп..
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 червня 2008 року, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 38 857 грн. 92 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом з 20 червня 2008 року по 31 березня 2015 року у розмірі 56, 51 грн.
       У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору в розмірі 3 913 грн. 92 коп..
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Головуючий:                 Н.М. Деркач

       Судді: І.Ю. Ткаченко

                                                                                        М.М. Пищида