Справа № 450/756/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/2424/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

07 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Мельничук І.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група» ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, - 

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася в суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на її користь 11 978, 34 грн. майнової шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 162 810, 42 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування вимог зазначала, що відповідач ОСОБА_2 , 13 вересня 2020 року о 18 год. 43 хв., на автодорозі «Київ-Чоп» 556 км. 425 м. (с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області), керуючи автомобілем марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з належним їй автомобілем марки «КІА Sorento», д.н.з. НОМЕР_2 , спричинивши автомобілям технічні пошкодження. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/5481/20 від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На час вище зазначеної дорожньо-транспортної пигоди ОСОБА_2 мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7388998 у Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС». Згідно висновку №220 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 27 жовтня 2020 року, вартість відновлювального ремонту належного позивачці автомобіля становить 286 810, 42 гривень, а вартість матеріального збитку – 148 393, 23 гривень. Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» в межах своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зобов`язана сплатити позивачці страхове відшкодування в розмірі 128 500, 00 гривень, проте, незважаючи на звернення у страхову компанію така оплата не була проведена в повному обсязі. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», без належного обґрунтування оплатив лишень 116 521, 66 гривень. Крім того, позивачкою понесені витрати в розмірі 1 500,00 гривень на послуги евакуатора та в розмірі 3 000, 00 гривень – на проведення автотоварознавчого дослідження. Вважає, що у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» наявні невиконані перед позивачем зобов`язання на суму 11 978, 34 гривень, а у відповідача ОСОБА_2 - на суму 162 810, 42 гривень. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 11 978, 34 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 205, 99 гривень та франшизу в розмірі 1 500, 00 гривень.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 119,78 гривень судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17,06 гривень судового збору.
У задоволенні решти вимог – відмовлено. 
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .
В апеляццційній скарза зазначає, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Звертає увагу суду на те, що із звітом № 38-D від 28 січня 2021 року її ознайомлено не було, такий вонка не погоджувала та дізналась про нього лише з поданого відповідачем відзиву. Відповідно, оскільки попередній розрахунок вартості відновлювального ремонту значно перевищував розмір коштів виплачених страховою, була змушена звертатись до експерта щодо визначення вартості відновлювального ремонту. Згідно висновку № 220 експертного авто товарознавчого дослідження по взначенню вартості матеріального збитку від 27 жовтня 2020 року, вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля становить 286 810, 42 грн., а вартість матеріального збитку – 148 393, 23 грн. 
Зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
З урахуванням наведеного та судової практики стверджує, що страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. 
Відповідно у ПрАТ «Страхова група «ТАС» наявні невиконані перед позивачкою зобов`язання на суму 11 978, 34 грн, а у ОСОБА_2 - на суму 162 810, 42 грн. 
Натомість, суд першої інстанції. Без належного обґрунтування не взяв о уваги висновок №220 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 27 жовтня 2020 року, не врахував додаткові витрати пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою та визначив загальну суму шкоди в розмірі 130 205, 99 грн., яка не має жодного обґрунтування ні в оскаржуваному рішенні, ні в звіті № 38-D/82/0 від 28 січня 2021 року, ні у вищезгаданому висновку. 
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 161 104, 43 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 174 788, 76 гривень, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення, у такому разі, надсилається в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
В той же час, ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду. 
У відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає лише частково. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково. 
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 13 вересня 2020 року, керуючи автомобілем марки «Renault Master», д.н.з НОМЕР_3 на автодорозі «Київ-Чоп» 556 км + 425 м, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не дотримався безпечно дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «КIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимог п.п. 2.3 «б», п. 12.1, 13.1. ПДР України.
Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 гривень.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як законного володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів в ПрАТ «Страхова група «ТАС» (приватне) (поліс № АР/7388998 від 28 травня 2020 року). Договором встановлена франшиза 1 500 грн 00 коп., а ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 гривень.
Відповідно до звіту № 38-D/82/0 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 28 січня 2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу) автомобіля марки «КIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 233 021, 98 грн., вартість відновлювального ремонту (з урахування зносу) становить 131 705, 99 грн., а вартість відновлювального ремонту (з урахування зносу без ПДВ) становить 118021, 66 грн. 
ПрАТ «Страхова група «ТАС» (приватне) 09 лютого 2021 року сплатило позивачці страхове відшкодування у розмір 116 521, 66 грн., що складає різницю між вартістю відновлювального ремонту (з урахування зносу без ПДВ) та розміром франшизи (118 021, 66 – 1 500, 00).
Предметом спору у даній справі є стягнення із страховика (АТ «Страхова група «ТАС») недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 978, 34 грн. (яке складає різницю між лімітом відповідальності страховика за мінусом франшизи та виплаченим страховим відшкодуванням (130 000, 00 – 1 500, 00 – 116 521, 66), а з винуватця ( ОСОБА_2 ) - різницю матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 162 810, 42 грн. (яка складає різницю між вартістю відновлювального ремонту, визначено оцінювачем на замовлення позивача (висновок № 220 від 27 жовтня 2020 року) та розміром страхового відшкодування (в межах максимального ліміту відповідальності за мінусом франшизи), плюс послуги з евакуації та вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження (286 810, 42 – 128 500, 00 + 1 500, 00 (послуги евакуатора) + 3 000, 00 (вартість дослідження).
Рішення суду першої інстанції страховиком (АТ «Страхова група «ТАС») в апеляційному порядку не оскаржується.
Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 у сумі 161 104, 43 грн., що становить різницю між заявленою в позові сумою та стягнутою сумою за оскаржуваним рішенням (162 810, 42 – 1 705, 99 (205, 99 + 1 500, 00).
Задовольняючи частково позовну вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 205, 99 грн. заподіяної шкоди та 1 500, 00 грн. франшизи, суд першої інстанції виходив з того, що це є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням (в межах ліміту відповідальності), зменшеним на розмір стягнутої франшизи ( 131 705, 99 – 130 000, 00 – 1 500,00).
Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
За змістом вказаних норм, з урахування положень абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілому виплата зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, який повертається після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.
Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).
При цьому, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18).
Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справа № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).
Однак рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, в апеляційному порядку страховиком не оскаржується, як і не оскаржується у цій частині позивачем.
Дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) врегульовано положеннями статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Пунктом 34.3 цієї статті Закону передбачено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
В той час, як пунктом 36.2. статті 36 згаданого Закону закріплено положення про те, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Як убачається з матеріалів справи, страховик дотримався визначеного обв`язку, адже 21 вересня 2021 року за участю позивачки було складено протокол огляду транспортного засобу, що не давало останній підстави самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди.
Відтак, висновки суду першої інстанції про врахування під час розгляду справи саме даних звіту № 38-D/82/0 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 28 січня 2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 , а не висновку № 220 автотоварознавчого дослідження від 27 жовтня 2020 року, складеного на замовлення позивача, є вірними.
З цих самих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині врахування даних висновку № 220 від 27 жовтня 2020 року.
У цьому зв`язку суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачці не відшкодовуються витрати, здійсненні нею на проведення оцінки в сумі 3 000, 00 грн.
Установивши, що вартість майнової шкоди, завданої потерпілому пошкодженням автомобіля «КIA Sorento», унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхової виплати АТ «Страхова група «ТАС») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка здійснена страховиком за вирахуванням зносу та податку на додану вартість, однак, внаслідок неправильного визначення розміру заподіяних збитків, невірно визначив суму заподіяної шкоди (різницю).
У цьому зв`язку, рішення суду в частині розміру заподіяної шкоди підлягає зміні, шляхом його збільшення з 205 грн. 99 коп. до 104 521 грн. 98 коп. (233 021, 98 (вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу) згідно звіту № 38-D/82/0 – 128 500,00 (116 521, 66 + 11 978, 34) (сума виплаченого страховиком та стягнуто за оскаржуваним рішенням страхового відшкодування).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивачкою не заявлено про стягнення суми франшизи, відтак, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, та задовольнив вимоги позивачки, які нею на заявлено. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачки 1 500, 00 грн. франшизи слід скасувати. При цьому, слід задовольнити позовні вимоги про стягнення вартості послуг евакуатора, які є доведеними матеріалами справи, в розмірі 1 500, 00 грн.
Пунктами першим та другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини 2 статті 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскільки рішення суду в частині задоволення позову до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування сторонами не оскаржується і тому апеляційним судом не перевіряється, то у цій частині таке слід залипшити без змін. 
Рішення суду в частині відмови у стягненні витрат, здійсненних позивачкою на проведення оцінки в сумі 3 000, 00 грн. постановлено із належним дослідженням обставин справи у цій частині тому таке у цій частипні також слід залишити без змін. 
В той же час колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовної вимоги до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на послуги евакуатора не відповідають обставинам справи, то в частині майнової шкоди рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши суму стягуваної з відповідача майнової шкоди з 205 грн. 99 коп. до 104 521 грн. 98 коп., а в частині витрат на евакуатор скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги на суму 1 500, 00 грн. Підлягає до скасування рішення суду і в частині стягнення 1500, 00 грн. франшизи, оскільки така позовна вимога позивачкою не заявлялась. 
       Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
       Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачкою сплачено 1747 грн. 90 коп. судового збору (а.с. 1), а за подання апеляційної скарги – 2 621, 85 грн. (а.с. 87).
       Приймаючи до уваги, що рішення суду частково скасоване і змінене, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог: за розгляд справи в суді першої в сумі 1060 грн. 21 коп. та в суді апеляційної інстанції у сумі 1590 грн. 32 коп.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 07 вересня 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.п.1, 2, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року в частині часткового задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди змінити, збільшивши таку із 205 грн. 99 коп. до 104 521 грн. 98 коп. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення вартості послуг евакуатора скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким цю вимогу задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість послуг евакуатора в сумі 1 500, 00 грн.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи в сумі 1 500, 00 грн. – скасувати. 
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору за розгляд справи судом першої інстанції змінити, збільшивши такий з 17, 06 грн. до 1060 грн. 21 коп. (одна тисяча шістдесят грн. 21 коп.). 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1590 грн. 32 коп.(одна тисяча п`ятсот дев`яносто грн. 32 коп.) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.  
       Повний текст постанови складений 07 вересня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.