Постанова
Іменем України       

14 липня 2021 року
м. Київ

справа № 2-1818/10
провадження № 61-7341св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., 
 
учасники справи: 
 
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс»,
 
заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року в складі судді Чайка І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б. у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі № 2-1818/10 за позовом відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог  заяви
 
У листопаді 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» (далі - ТОВ «Європартнер Фінанс») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1544 у розмірі 296 142,33 грн. 26 вересня 2011 року на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, боржником у якому вказано ОСОБА_2 04 лютого        2011 року відбуласязміна найменування ВАТ КБ «Надра» на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»). 19 травня              2020 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір № GL3N217258 про відступлення права вимоги, за умовами якого до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 30 листопада 2006 року                        № 6/4/2006/840-К/1544.
 
Враховуючи наведене, заявник просив замінити стягувача у виконавчому листі, виданому на виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2010 року у справі № 2-1818/10 про стягнення солідарно з                  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 296 142,33 грн, боржником у якому зазначений ОСОБА_2 , з  ВАТ КБ «Надра» на ТОВ «Європартнер Фінанс».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року заяву ТОВ «Європартнер Фінанс» залишено без задоволення.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Європартнер Фінанс» є правонаступником ВАТ КБ «Надра».

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Європартнер Фінанс» задоволено. Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву ТОВ «Європартнер Фінанс» задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі, виданому на виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2010 року у справі № 2-1818/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості у сумі 296 142,33 грн, боржником у якому зазначений     ОСОБА_2 , з ВАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Європартнер Фінанс». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 04 лютого 2011 року назву  ВАТ КБ «Надра» змінено на ПАТ «КБ «Надра», при цьому нова юридична особа не утворювалася. У зв`язку з цим, посилання суду першої інстанції на відсутність доказів правонаступництва та необхідність надання договору про відступлення права вимоги, укладеного саме стягувачем ВАТ «КБ «Надра», є безпідставними. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. За таких обставинзвернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У травні 2021 року  ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому документі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У червні 2021 року справу № 2-1818/10 передано до Верховного Суду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_2 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосовані норми права, зокрема статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також статті 442  ЦПК України без урахування висновків щодо застосування таких норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду  від 25 червня 2019 року в справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року в справі № 5/128,  від        21 серпня 2020 року в справі № 905/2084/14, від 03 листопада 2020 року в справі       № 916/16/17, від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
Доводи інших учасників справи
У червні 2021 року ТОВ «Європартнер Фінанс» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 жовтня                    2010 року у справі № 2-1818/10 позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» задоволено.  Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2006 року                                     № 6/4/2006/840-К/1544 у розмірі 296 142,33 грн та судові витрати у розмірі                          1 820,00 грн; у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом         ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 18-20).
 
Рішення набрало законної сили та звернено до примусового виконання (а. с. 20-21).
 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 лютого 2011 року відбулася зміна найменування ВАТ «КБ «Надра» на ПАТ «КБ «Надра» (а. с. 98-111).
 
26 вересня 2011 року на виконання вищевказаного судового рішення видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2006 року       № 6/4/2006/840-К/1544 у розмірі 296 142,33 грн. Боржником вказано ОСОБА_2 , а стягувачем - ВАТ «КБ «Надра». Проте у виданому виконавчому листі номер справи зазначено  2-880/2009, а дату ухвалення рішення - 30 січня 2009 року (а. с. 4-5).
 
01 грудня 2011 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 30332917 з виконання виконавчого листа № 2-880, виданого 26 вересня 2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо боржника ОСОБА_2                        (а. с. 63-64).
 
19 січня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі відсутності у боржника майна та коштів, на які може бути звернено стягнення із зазначенням, що документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 січня 2021 року (а. с. 66).
Згідно з відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження,  виконавче провадження № 30332917, боржником у якому є ОСОБА_2 , а стягувачем - ВАТ «КБ «Надра» завершено. Інших виконавчих проваджень із такими сторонами на примусовому виконанні не перебуває (а. с. 67).
 
19 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Європартнер Фінанс» укладено договір № GL3N217258, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до договору (а. с. 6-9).
 
Згідно з витягом з додатку № 1 до договору № GL3N217258 від 19 травня 2020 року банком передано товариству право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1544 та поручителя ОСОБА_2 за договором поруки від 30 листопада 2006 року                                 № 6/4/2006/98С-П/1545. Розмір заборгованості становить 40 348, 31 доларів США, що еквівалентно 1 072 094,95 грн (а. с. 10).
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 листопада              2020 року провадження у справі за заявою ТОВ «Європартнер Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні зупинено до набрання законної сили  судовим рішенням у справі про відновлення втраченого судового провадження № 2-1818/10 (а. с. 23-24).
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2020 року відновлено втрачене провадження у зазначеній цивільній справі № 2-1818/2010          (а. с. 34-35, копія).
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і ділі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи з цих норм, зокрема пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц (провадження № 61-16879св19).
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
 
Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц (провадження № 61-16879св19), від 18 лютого 2021 року
у справі № 2-1533/11 (провадження № 61-14382св19).
 
Враховуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «Європартнер Фінанс» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі.

Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, зокрема застосування судом апеляційної інстанції положень статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також статті 442  ЦПК України без урахування висновків Верховного Суду, зазначених в постановах від 25 червня 2019 року в справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року в справі № 5/128,  від 21 серпня 2020 року в справі № 905/2084/14, від 03 листопада 2020 року в справі № 916/16/17, від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
 
У постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 910/10031/13 зазначено, що подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви. 
 
У постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року в справі № 5/128 зазначено, що відсутність виконавчого листа, у якому заявник просить здійснити заміну, приводить до неможливості здійснення такої заміни його правонаступником.
 
У постанові від 21 серпня 2020 року в справі № 905/2084/14 Верховний Суд,  скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що  судами не досліджено зібраних у справі доказів, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано належної правової оцінки доводам заявника щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та обставин, які стали підставою для повернення наказу, тому висновки судів щодо пропуску строку пред`явлення наказу до виконання і, як наслідок, відмови у задоволенні заяви про зміну стягувача у виконавчому провадженні за наказом Господарського суду Запорізької області, є передчасним.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі        № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що: «оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».
 
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
 
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 
 
З урахуванням наведеного, висновки суду апеляційної інстанцій в цій справі не суперечать висновкам суду касаційної інстанції, викладеним у вищезазначених постановах Верховного Суду при тому, що обставини, встановлені судами в цій справ, ,суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах, на судові рішення в яких послався заявник.
 
Посилання заявника на те, що те, що апеляційний суд безпідставно здійснив заміну сторони у виконавчому листі, оскільки така заміна можлива лише до відкритті виконавчого провадження, не заслуговують на увагу з огляду на те, що заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою у разі відсутності відкритого виконавчого провадження, натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України, яка передбачає, що процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення. Аналогічні вимоги також містяться в статті 55 ЦПК України. Встановивши, що виконавче провадження № 30332917, боржником у якому є ОСОБА_2 , а стягувачем - ВАТ КБ «Надра», завершено, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про заміну сторони стягувача саме у виконавчому листі, а не у виконавчому провадженні.
 
Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції замінив сторону стягувача у виконавчому документів, строк пред`явлення якого до примусового виконання вже минув, не заслуговують на увагу, оскільки заміна сторони (стягувача) виконавчого провадження (листа) неможлива, якщо заява була подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом. У справі, яка переглядається заява про заміну сторони стягувача у виконавчому документі подана у листопаді 2020 року, тобто до закінчення строку повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання (до 19 січня 2021 року як зазначено в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу), а питання поновлення відповідного строку не було предметом розгляду вказаної справи.
 
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.  
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не випливають на його обґрунтованість.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції скасована судом апеляційної інстанції, то  залишенню без змін підлягає лише постанова апеляційного суду, прийнята за результатами її перегляду. 
 
Керуючись статтями  400, 401, 409, 416 ЦПК України  Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	А. А. Калараш     Є. В. Петров     О. С. Ткачук