У х в а л а    
13 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 756/5682/13-ц
провадження № 61-14398ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Луспеника Д. Д., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Вегери Андрія Анатолійовича  на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва 
від 24 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 15 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, заінтересована особа - ОСОБА_3 , відмовлено.
25 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вегера А. А. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року (надійшла до суду 27 серпня 2021 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Вегери А. А. у частині оскарження судових рішень щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі слід відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо
від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Такий правовий висновок містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18).
Ураховуючи викладене, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 
ЦПК України у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити, оскільки оскаржувані судові рішення щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню.
Щодо видачі дубліката виконавчого листа.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Вегери А. А. на оскаржувані судові рішення у частині видачі дубліката виконавчого листа надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження. 
У касаційній скарзі представник заявника просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що копію постанови Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року представник заявника отримав 23 липня 2021 року засобами електронного зв`язку. На підтвердження клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги представник заявника надав копію супровідного листа та витяг з електронної пошти представника з зазначенням дати отримання копії постанови Київського апеляційного суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється 
з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень представником заявника пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.
Однак, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Вегери А. А. на оскаржувані судові рішення у частині видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з таких підстав. 
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, 
що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові 
від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2014 року у справі №756/5682/13 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 1 198 950,00 грн, 3 відсотки річних у розмірі 98 244,34 грн, а також стягнуто судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 28 жовтня 2014 року.
На виконання зазначеного рішення суду, 14 січня 2015 року видано два виконавчих листа. ОСОБА_1 пред`явив для виконання до Оболонського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ м. Києва два виконавчих листа, за якими відкриті виконавчі провадження № 46429000 та № 46428971.
Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 
листом від 02 червня 2020 року за № 2274/2-11 та Шевченківського РВДВС 
у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) листом від 03 червня 2020 року за № 110613 вказали, що на примусовому виконанні у Оболонському відділі ДВС з 09 лютого 2015 року по 21 березня 2016 року перебували виконавчі провадження № 46429000 та 
№ 46428971 по виконанню двох виконавчих листів Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року, виданих 14 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 1 297 194,34 грн та боргу на суму 3 441,00 грн.
Виконавчі провадження відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21 квітня 1999 року) були   закінчені та направлені за належністю до Шевченківського РВ ДВС в м. Києві ГТУЮ м. Києва, за місцем роботи боржника.
Також, у вищезазначених листах вказувалося, що станом на 02 червня 
2020 року відсутні виконавчі документи на виконанні, сторонами виконавчого провадження в яких є вказані особи.
Державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС в м. Києві ГТУЮ м. Києва 
01 квітня 2016 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 14 січня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу (виконавче провадження №50663123). Також зазначено, що виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Крім того зазначено, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми 3 441,00 грн було відкрито 31 березня 2016 року,
 і закінчено відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» 11 травня 2017 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що у заявника відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент видачі виконавчих листів) з 29 жовтня 
2014 року виник однорічний строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання і закінчувався даний строк 28 жовтня 2015 року, тобто до набрання чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно вказав, що лише у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) із запитами про хід виконавчого провадження, при цьому не обґрунтував та не спростував своєї пасивної поведінки щодо контролю за виконанням рішення суду більш ніж 5 років.
Суди попередніх інстанцій вказали, що доказів того, що виконавчий лист не отриманий заявником або втрачений, матеріали справи не містять. Також суди звернули увагу на те, що доводи ОСОБА_1 , що поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є те, що він не отримував від виконавчої служби жодного письмового повідомлення, 
є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у заяві ОСОБА_1 причини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали ОСОБА_1 в отриманні дублікату виконавчого листа 
і пред`явленні його до виконання, бо справа після розгляду у Вищому спеціалізованому суді України, починаючи із 08 січня 2015 року перебувала 
в суді першої інстанції. Жодного доказу про поважність причин пропуску строку ОСОБА_1 суду не надано, а отже підстави для видачі дубліката виконавчого листа відсутні.
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував від державних виконавців жодних повідомлень, не спростовують правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції та не свідчать про порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга в частині оскарження судових рішень щодо видачі дубліката виконавчого листа є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - Вегери Андрія Анатолійовича  про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити представнику ОСОБА_1 - Вегері Андрію Анатолійовичу  процесуальний строк для подачі касаційної скарги.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Вегери Андрія Анатолійовича  на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа 
та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Г. В. Коломієць

                                                                                                                 Б. І. Гулько 

                                                                                                                Д. Д. Луспеник