УХВАЛА

17 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 620/6194/20
адміністративне провадження № К/9901/28566/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №620/6194/20 за адміністративним позовом громадянина Хашимітського Королівства Йорданія ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,    

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року громадянин Хашимітського Королівства Йорданія ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення УДМС в Чернігівській області від 17 листопада 2020 року №74014300005532 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Хашимітського Королівства ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2021 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення УДМС в Чернігівській області від 17 листопада 2020 року №74014300005532 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Хашимітського Королівства Йорданія ОСОБА_1 ;

- зобов`язано УДМС в Чернігівській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію громадянину Хашимітського Королівства ОСОБА_1      від 4 серпня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 2 серпня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку. 

У своїй касаційній скарзі відповідач просить рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №620/6194/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV.

Однак, таке обґрунтування підстав звернення до суду касаційної інстанції, не може бути визнано достатнім у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Разом з тим, оскаржуючи зазначені судові рішення, Управлінням державної міграційної служби України в Чернігівській області не наведено жодного аргументу на спростування мотивів, з яких виходили суди вирішуючи цей спір. Натомість ним зазначено норму, яка не мала безпосереднього впливу на вирішення справи по суті та щодо правильності застосування якої скаржником не доведено.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції,  виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів надання позивачем свідомо неправдивих відомостей про місце свого проживання на території України та зауважив, що факт одруження ОСОБА_1 з громадянином України понад два роки дає йому позаквотне право на отримання дозволу на імміграцію. 

Отже, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної  інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх  інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відтак, касаційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №620/6194/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №620/6194/20 за адміністративним позовом громадянина Хашимітського Королівства Йорданія ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду