КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №761/6939/15-ц                                                               головуючий у суді І інстанції: Макаренко І.О.
провадження №22-ц/824/9739/2021                                           головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.               
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
17 серпня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                               Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняу справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
В обґрунтування заяви вказує, що 12.10.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №761/6939/15-ц, яким позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2017р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Постановою Верховного суду від 13.11.2019р. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заявник зазначає, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено у зв`язку з обставинами, які не залежать від заявника, а саме, вказана цивільна справа знаходилася на розгляді у суді касаційної інстанції майже два роки.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняу справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву у повному обсязі. Посилається на практику Верховного Суду, яка викладена у постанові від 18.09.2020 року у справі №412/15902/2012, та вказує, що вказана цивільна справа перебувала на розгляді в суді касаційної інстанції 2 роки 8 місяців, що свідчить про неможливість позивачем подати виконавчий лист до примусового виконання. Зазначає, що постанову Верховного Суду він отримав 03.01.2020 року, а звернувся до суду із заявою  про видачу виконавчого листа 11.06.2020 року, тобто до закінчення трьохрічного строку.
Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що 03.01.2020 року заявник одержав постанову Верховного суду від 13.11.2019 року, при цьому звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа 11.06.2020 року, тобто через чотири місяці після закінчення трьохрічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. А тому, доводи на які посилається заявник, як на підстави пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не є поважними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 111 294,20 дол. США заборгованості за кредитним договором, та по 913,50 грн. з кожного відповідача у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково. Заочне рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 62 593,25 дол. США - заборгованість за кредитом, 17 060,41 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 600 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 428 585,82 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3654 грн. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Постановою Верховного суду від 13.11.2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Листом за вих.№70501/0/222 від 27.12.2019 року вказану постанову направлено на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк».
03.01.2020 року заявником одержано постанову Верховного суду від 13.11.2019 року, що підтверджується відміткою Департаменту «Вхідна кореспонденція» ПАТ КБ «ПриватБанк».
11.06.2020 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа.
Рішення у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості набрало законної сили 16.02.2017 року.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив до 16.02.2020 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого врядування , підприємств, установ , організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами ,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.  
Відповідно до ч. 1. ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 06 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України» міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.
Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що справа перебувала у проваджені касаційної інстанції на розгляді з 20.03.2017 року та повернулась до районного суду 08.01.2020 року.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, на які посилається заявник є поважними, оскільки позивач не міг вплинути на обставини (перебування справи тривалий час у касаційній інстанції суду), які стали перешкодою для подачі виконавчого документу до виконання, та такими, що унеможливлюють виконання судового рішення, яке на час розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання рішення суду є чинним та не виконане. 
Також, апеляційним судом встановлено, що обставина на яку посилається заявник, виникла об`єктивно, незалежно від його волі та протягом строку, який пропущено, а також підтверджується належними і допустимими доказами.
Крім того, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для задоволення заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Тобто при вирішенні даної заяви, суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 18, 431, 433, ЦК України, ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" та практикою ЄСПЛ.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняу відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконаннязадовольнити.
Поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №761/6939/15-ц.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «18» серпня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	Д.Р. Гаращенко     	
   	О.І. Сліпченко