КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/8230/2021
                                                                                                                  Справа 357/9404/20
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
02 липня 2021 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Цукурова В.П. в м. Біла Церква 04 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про захист прав споживачів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів. 
Позов мотивовано тим, що 24 листопада 2017 року з метою придбання для особистих потреб нежитлового приміщення (комори), уклав з відповідачем договір № 78, умовами якого передбачено, що відповідач бере на себе зобов`язання щодо організації будівництва багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , здати об`єкт в експлуатацію до 31 березня 2018 року та передати позивачу приміщення (комору) № 78 між другим і третім поверхом проектною площею 4,20 кв.м., а також всі документи, необхідні позивачу для реєстрації права власності. Зі свого боку позивач взяв на себе зобов`язання не пізніше 27 листопада 2017 року сплатити 46200 грн., з яких 924 грн. - вступний внесок розміром 2 %, 1386 грн. - пайовий внесок розміром 3 % та 43890 грн. - майновий внесок (пай) за будівництво самого житлового приміщення комори. 25 листопада 2017 року він оплатив на користь відповідача суму в розмірі 46200 грн., натомість відповідач житловий будинок в експлуатацію своєчасно не здав, введення в експлуатацію відбулося лише 02 липня 2020 року, нежитлове приміщення (комору) і документи для реєстрації права власності до цього часу позивачу не передав. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 має право на отримання пені за прострочення введення будинку в експлуатацію, яка станом на день звернення з позовом становить 373942,80 грн., при цьому позивач вважає за необхідне пред`явити позов лише на частину належних йому вимог, а саме на суму пені в розмірі 23100 грн. 
На підставі вищевикладеного просив стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) в розмірі 23100 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в розмірі 23100 грн., в дохід держави - судовий збір в розмірі 840,80 грн.
 
Відповідач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» (далі - ОК «ЖБК «Опера 2»), не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на постанову Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року в справі № 910/29752/15 та вважав, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 549 ЦК України, де неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зобов`язання згідно договору № 78 від 27 листопада 2017 року організувати будівництво, здати будинок в експлуатацію та передати позивачу нежитлове приміщення не є грошовим в розумінні цивільно-правових відносин.
Вважав неправильним посилання суду на правову позицію Верховного Суду в справі № 911/2309/18 від 25 лютого 2020 року, оскільки дана справа стосується господарських відносин, а саме будівельного підряду, в даному ж випадку позивач не виступає безпосередньо замовником будівництва, а відповідач не є генеральним підрядником і безпосередньо не є виконавцем будівельних робіт.
Вказував, що суд першої інстанції не врахував зміст договору, за умовами якого позивач до відповідача може застосувати тільки такий вид відповідальності як розірвання договору в односторонньому порядку, наслідком якого є повернення коштів відповідачем позивачу.
Тому, з огляду на вищенаведене, в даному випадку нарахування та стягнення пені з відповідача є недопустимим з огляду на правову природу пені та не відповідає нормам чинного цивільного законодавства і не передбачено як вид відповідальності згідно договору.
Посилаючись на постанову Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 759/12136/15, зазначав, що судом першої інстанції проігноровано ч. 5 ст. 261 ЦК України щодо застосування строку позовної давності. Договором згідно п. 4.2.1 встановлено строк виконання зобов`язання до 31 березня 2018 року, отже позивач міг та мав дізнатися про порушення своїх прав 01 квітня 2018 року, а тому саме з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності відповідно до ст. 253 ЦК України, який відповідно сплив з 02 квітня 2019 року, а тому позивачу в позові має бути відмовлено.
 
Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, та наводив власні спростування доводів відповідача щодо належного способу захисту права, розміру неустойки та можливості її стягнення за порушення строку виконання зобов`язання, а також щодо застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно статуту ОК «ЖБК «Опера 2» кооператив є неприбутковою організацією та не має на меті одержання прибутку; метою кооперативу є задоволення житлових, економічних, соціальних та інших потреб його членів та асоційованих членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, трудової участі та майна, поділу між ними ризиків, витрат від діяльності кооперативу, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (а. с. 46). Основним видом економічної діяльності кооперативу за КВЕД є 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (а. с. 42).
21 листопада 2017 року ОСОБА_1 як асоційований член кооперативу та ОК «ЖБК «Опера 2» уклали договір № 78 про сплату внесків у ОК «ЖБК «Опера 2» (а. с. 8 - 13), за умовами якого ЖБК зобов`язується організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором, та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника. 
Згідно п. 1.4 договору внесок, який підлягає сплаті учасником, розподіляється наступним чином: вступний внесок - разовий грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа при вступі до ЖБК. Розмір вступного внеску становить 2 % від загального розміру внеску, встановленого п. 1.3 договору, та сплачується в складі першої суми, що вноситься учасником; цільовий внесок - разовий грошовий чи інший майновий неповоротний внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення статутної діяльності ЖБК. Розмір цільового внеску становить 3 % від загального розміру внеску, встановленого п. 1.3 договору, та сплачується в складі першої суми, що вноситься учасником; пай - грошовий чи інший майновий поворотний внесок, який сплачує особа за будівництво об`єкта нерухомості. Розмір паю становить 95 % від внеску, встановленого п. 1.3 договору, та сплачується частинами згідно графіку, встановленого додатком № 1 до цього договору.
Згідно п. 1.5 договору сторони домовились, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та передається з наступними характеристиками: об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення комора, поверх 2-3, загальна площа 4,20 кв.м., № 78.
Згідно п. 2.10 договору обов`язок учасника по сплаті внеску по даному договору вважається виконаним в день зарахування коштів на рахунок ЖБК, зазначений у реквізитах даного договору.
Згідно п. 4.2 договору ЖБК зобов`язаний організувати будівництво об`єкта будівництва та здачу його в експлуатацію у строк до 31 березня 2018 року при умові дотримання учасниками порядку та строків сплати внесків.
Згідно ст. 6 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За порушення термінів, встановлених додатком № 1 до цього договору, учасник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за даним договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили природного чи іншого характеру, що перешкоджають нормальній роботі на об`єкті будівництва та суперечать законодавству, яке регулює правовідносини між сторонами, через неможливість виконання зобов`язань внаслідок нововведень в нормативно-правові акти держави та рішень місцевої влади, навмисні шкідливі дії третіх осіб, направлені на припинення або призупинення виконання робіт ЖБК. Належним підтвердженням факту настання обставин непереборної сили є довідка Торгово-промислової палати або іншого уповноваженого органу.
Згідно п. 7.1 договору цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до його повного виконання сторонами.
Додатком № 1 до договору № 8 є порядок сплати внесків, згідно якого учасник сплачує внески на розрахунковий рахунок ЖБК в наступному порядку: не пізніше 27 листопада 2017 року - 46200 грн., в тому числі вступний внесок 924 грн., цільовий внесок 1386 грн. та пай 43890 грн. (а. с. 14).
На а. с. 16 знаходиться копія квитанції ПриватБанку про сплату ОСОБА_1 на користь ЖБК Опера 2 суми 46200 грн.
 
Згідно листа відділу архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області від 21 серпня 2020 року, сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1 » зареєстровано за № КС 162201842326, дата видачі сертифіката 02 липня 2020 року; відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифікатів (а. с. 17).
На а. с. 57 наявна копія сертифікату КС 162201842326, виданого 02 липня 2020 року, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта з найменуванням «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1 » та підтверджено його готовність до експлуатації.
На а. с. 22 - 23 знаходиться складений представником позивача розрахунок суми неустойки, яка підлягає до стягнення, за період з 21 вересня 2019 року до 02 липня 2020 року (284 дні) за ставкою пені 3 % та виходячи з суми боргу 43890 грн.
 
У відзиві на позовну заяву відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 40).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів та стягуючи з відповідача на його користь неустойку в розмірі 23100 грн. за прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив строки здачі будинку в експлуатацію, яка відбулася лише 02 липня 2020 року, в той час як за умовами укладеного між сторонами договору здача будинку в експлуатацію мала відбутися 31 березня 2018 року і даний факт визнається відповідачем, до спірних правовідносин застосовується Закон України «Про захист прав позивачів» і відповідно підлягає стягненню пеня у розмірі, заявленому позивачем.
Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.
 
У статті 10 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Аналіз вказаних норм свідчить, що не є споживачем особа, яка оплачує пай на виконання договору про сплату пайових внесків та статуту кооперативу. Договір про сплату пайових внесків не є договором про надання послуг чи підряду.
 
Такі ж правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 569/15105/19 (провадження № 61-11124св20).
 
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 369/10006/17 (провадження № 61-35777св18) зроблено висновок по застосуванню частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказано, що «вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення», відтак на спірні правовідносини дія цього закону не розповсюджується.
            
 Враховуючи вищевикладене, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач ОСОБА_1 є асоційованим членом кооперативу ОК «ЖБК «Опера 2», і що сплачені ОСОБА_1 кошти є пайовим внеском, сплаченим членом кооперативу на виконання його обов`язків, передбачених статутом кооперативу, а не платою за отримані послуги чи товар, що надає підстав для висновку про неможливість застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин і стягнення передбаченою цією статтею неустойки.
 
            За таких обставин, не може бути врахована відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційним судом правова позиція Верховного Суду про те, що предметом договору про пайову участь у кооперативі є придбання асоційованим членом кооперативу квартири для особистих потреб за рахунок пайового внеску, і на правовідносини між сторонами поширюється законодавство про захист прав споживачів, на яку ОСОБА_1 посилався в обґрунтування свого позову, викладена в постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 361/5893/16-ц, як така, що суперечить останній правовій позиції від 19 травня 2021 року в справі № 569/15105/19.
 
            Також, оскільки апеляційним судом встановлено, що спірні правовідносини не є правовідносинами підряду, помилковим є застосування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2020 року в справ № 911/2309/18, згідно якої неустойка за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому.
 
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи дану заяву, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, неповно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку всупереч ст. 76-78, 81, 89, 263, 264 ЦПК України.
 
            Виходячи із наведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
            Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОК «ЖБК «Опера 2» пені за несвоєчасне виконання зобов`язання з підстав, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд виходить із того, що оскільки на спірні правовідносини, які виникли між обслуговуючим кооперативом та позивачем як його асоційованим членом, яким було оплачено пай, не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
 
            Апеляційний суд не може повністю погодитися з доводами апеляційної скарги, що зобов`язання організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку, здати його в експлуатацію та передати замовнику нежитлове приміщення не є грошовим зобов`язанням, а отже за його порушення не може нараховуватися пеня, оскільки такі доводи є обґрунтованими виключно в контексті встановлених в цій справі обставин, а саме відсутності правовідносин, що виникають з договору підряду або надання послуг між його сторонами. 
 
Разом із тим, невизначення вартості роботи (послуги) саме по собіне позбавляє іншу сторону договору права на отримання неустойки в разі прострочення зобов`язання та залежить від характеру спірних правовідносин з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
 
Також не ґрунтуються на умовах договору, вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що зі змісту договору позивач може застосувати до відповідача тільки такий вид відповідальності як розірвання договору в односторонньому порядку. 
 
Так, із пункту 6.1 договору № 78 від 21 листопада 2017 року вбачається, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України, відтак дана умова договору відсилає до загальних положень глави 51 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання. 
 
Крім того, помилковими є доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем річного строку позовної давності з посиланням на те, що згідно умов договору строком виконання зобов`язання є 31 березня 2018 року, відтак про порушення своїх прав позивач міг та мав дізнатися 01 квітня 2018 року, однак з позовом звернувся лише у вересні 2020 року, з огляду на наступне.
 
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Частиною першою статті 264 ЦПК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).
Статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною ж третьою цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Оскільки відповідачем вчинено дії, які свідчать про переривання позовної давності (введення будинку в експлуатацію), апеляційний суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не пропустив строк позовної давності, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
 
Крім того, з урахуванням пункту 7.1 договору, у якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що відповідач умови договору та свої зобов`язання виконав лише 02 липня 2020 року, доводи апеляційної скарги, що позивач пропустив строк позовної давності, є безпідставними.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат та, оскільки на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів» і позивач відповідно не звільняється від сплати судового збору як споживач, суд стягує з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені останнім за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити ОСОБА_1 в позові до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про захист прав споживачів.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» (Хмельницька область м. Хмельницький вул. Вишнева 23 код ЄДРПОУ 39598042) судові витрати в розмірі 1261,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                            Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.