ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року	Львів	Справа № 260/1588/21 пров. № А/857/11524/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2021р. в адміністративній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин (суддя суду І інстанції: Гаврилко С.Є., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 00 хв. 20.05.2021р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

28.07.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Управління праці та соціального захисту населення /ПСЗН/ Чопської міської ради /МР/ звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /МЮ/ (м.Івано-Франківськ) Міснік Н.В. від 15.04.2021р. про накладення штрафу у виконавчому провадженні /ВП/ № 63504091 (а.с.1-2, 15).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця ВПВР Головного територіального управління юстиції у Закарпатській обл. про накладення штрафу від 15.04.2021р. в розмірі 5100 грн. у ВП № 63504091 (а.с.64-71).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.74-80).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником – Управлінням ПСЗН Чопської МР надано відповідь № 381/02-12 від 04.03.2021р., згідно якої стягувачу ОСОБА_1 здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум. 
Сума облікованої заборгованості щодо вказаної виплати перед стягувачем становить 6800 грн.
Водночас боржником повідомлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня передбачено видатки в обсязі 1,35 млрд. грн. (за бюджетною програмою КПКВК 2501150 «Щорічна разова грошовою допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною»).
Листом від 27.07.2020р. боржник звернувся до Мінсоцполітики та Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації /ОДА/ з проханням перерахувати та розподілити управлінню кошти, які нараховані стягувачу. Однак, листом Мінсоцполітики від 07.12.2020р. повідомлено боржника про відсутність в державному бюджеті коштів на вказані цілі. 
Отже, державним виконавцем встановлено, що рішення суду не виконано в повному обсязі, а саме: стягувачу нарахована сума, однак така не виплачена.
Окрім того, у разі відсутності коштів (або недостатності) боржник не скористався своїм правом звернення до суду із заявою про відстрочку/розстрочку виконання судового рішення, або про роз`яснення способу виконання рішення суду, тобто позивачем не вживалися жодних заходів на виконання рішення суду.
Таким чином, державним виконавцем підставно винесено постанову про накладення штрафу на боржника № 63504091 від 15.04.2021р. у розмірі 5100 грн. (300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) за невиконання судового рішення та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.
Виходячи з викладеного, державним виконавцем прийнята спірна постанова про накладення штрафу в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.07.2020р. у справі № 260/2294/20 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною відмову, оформлену листом Управління ПСЗН Чопської МР № 639/02-12 від 14.05.2020р.; зобов`язано Управління ПСЗН Чопської МР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
Для примусового виконання вказаного судового рішення був виданий 07.10.2020р. виконавчий лист № 260/2294/20 (а.с.29).
04.11.2020р. стягувач ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою щодо примусового виконання рішення суду від 27.07.2020р. у справі № 260/2294/20, до якої долучив виконавчий лист (а.с.28).
05.11.2020р. державним виконавцем ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській обл. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63504091 з виконання виконавчого листа № 260/2294/20, виданого 07.10.2020р. (а.с.31).
На виконання цієї постанови боржником Управлінням ПСЗН Чопської МР складено та подано звіт про стан виконання виконавчого документу № 381/02-12 від 04.03.2021р., згідно якого стягувачу ОСОБА_1 здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», із урахуванням раніше виплачених сум. Сума облікованої заборгованості вказаної виплати перед стягувачем становить 6800 грн. Щодо виконання рішення в частині виплати вищевказаної суми, то боржником повідомлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня передбачено видатки в обсязі 1,35 млрд. грн. (за бюджетною програмою КПКВК 2501150 «Щорічна разова грошовою допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною»). Оскільки органи місцевого самоврядування не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання держави, тому листом № 1004/02-12 від 27.07.2020р. боржник Управління ПСЗН Чопської МР звернувся до Мінсоцполітики та Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА з проханням перерахувати та розподілити управлінню кошти, які нараховані стягувачу. Листом Мінсоцполітики № 11334/0/290-20/29 від 07.12.2020р. позивача повідомлено про відсутність в державному бюджеті коштів на вказані цілі (а.с.36-37).
Окрім цього, на виконання відповідних судових рішень щорічно, починаючи з 2014 року, в законах України про Державний бюджет передбачаються відповідні видатки. Так, у Законі України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», головним розпорядником коштів якої є Державна казначейська служба України, передбачено 600 млн. грн.
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою КМ України № 845 від 03.08.2011р.
Безспірне списання коштів державного бюджету проводиться виключно Державною казначейською службою України згідно з черговістю надходження таких рішень (п.3 вказаного Порядку).
Таким чином, судові рішення про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, виконуються відповідно до вказаних актів законодавства в порядку черговості та в межах коштів, передбачених на такі цілі в державному бюджеті (а.с.9-11).
15.04.2021р. державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ), що є правонаступником відповідача, винесено постанову про накладення штрафу, якою в рамках виконавчого провадження № 63504091 на боржника Управління ПСЗН Чопської МР накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.07.2020р. в справі № 260/2294/20 щодо невиплати стягувачу заборгованості в розмірі 6800 грн. без поважних причин (а.с.43-44).

          Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивачем (боржником у виконавчому провадженні) були вчинені всі залежні від нього дії для забезпечення виплати стягувачу перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, тобто, для виконання рішення суду.
Постанова державного виконавця про накладення штрафу не містить обґрунтувань щодо реальної можливості позивача сплатити стягувачеві суму перерахованої і щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій та умисного невчинення цих дій.
Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, на користь ОСОБА_1 за відсутності відповідного фінансового забезпечення та без фактичної наявності коштів з бюджету, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Такі причини невиконання рішення суду слід вважати поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, яка належить ОСОБА_1 , не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. 

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п.1, 16 ч.2 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. 
Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на тому, що ним було здійснено нарахування стягувачу грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми, у розмірі 6800 грн.
Оскільки спірна грошова допомога до 5 травня є виплатою, яка фінансується з державного бюджету, тому відповідні кошти будуть виплачені стягувачу лише після їх перерахування на рахунок позивача відповідним бюджетним розпорядником.

Водночас, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення Управлінням ПСЗН Чопської МР в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та без фактичної наявності коштів з бюджету не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі № 757/29541/14-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Пунктом 1 постанови КМ України № 112 від 19.02.2020р. «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», установлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у встановлених розмірах.
Тобто, згідно запровадженого механізму фінансування спірної допомоги Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, що розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які й здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Таким чином, нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у 2020 році проводять центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, так і Міністерство соціальної політики через відповідні структурні підрозділи.
Отже, визначений КМ України порядок передбачає, що виплату грошової допомоги до 5 травня проводить саме Міністерство соціальної політики через відповідні структурні підрозділи (районні органи соціального захисту населення та центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Матеріалами справи стверджується часткове виконання боржником судового рішення – проведення перерахунку на користь ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум. 
Водночас, оскільки грошова допомога до 5 травня є виплатою, яка фінансується з державного бюджету, відповідні кошти на зверненням позивача не надходили від їх розпорядника Міністерства соціальної політики для виплати ОСОБА_1 , тому невиконання рішення суду в цій частині мало місце за поважних причин, які в силу діючого законодавства не залежать від позивача як місцевого органу соціального захисту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, на виконання рішення суду.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Постанова державного виконавця про накладення штрафу не містить обґрунтувань щодо реальної можливості позивача сплатити стягувачеві суму перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, та умисного не вчинення цих дій.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).
Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).
Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Через призму наведених положень у розглядуваній ситуації невиконання судового рішення позивачем в частині виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій в розмірі 6800 грн. на користь ОСОБА_1 , за відсутності відповідного фінансового забезпечення та без фактичної наявності коштів з бюджету, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Такі підстави не виконання рішення суду, апеляційний суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, яка належить ОСОБА_1 , не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету.
Окрім цього, позивач вживав залежні від нього заходи для інформування розпорядника бюджетних коштів і отримання від останнього таких, тобто, проявив достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, часткове невиконання судового рішення відбулось із незалежних від позивача причин, які слід визнати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість накладення штрафу на боржника.
Враховуючи, що позивачем виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.07.2020р. в справі № 260/2294/20 не в повному обсязі не з його вини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

          Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

Допущена судом неточність щодо назви відповідача у резолютивній частині рішення суду (помилково вказано Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській обл. замість Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ)) не впливає на правильність висновків суду та вирішення розглядуваного спору та може бути усунута судом в порядку ст.253 КАС України як описка судового рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2021р. в адміністративній справі № 260/1588/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 04.08.2021р.