ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/8753/20 пров. № А/857/7118/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року (суддя - Друзенко Н.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Рівне, дата складення повного тексту - 29.12.2020 року), 
в адміністративній справі №460/8753/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку, 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

                                                           встановив:  

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому просив: 1) визнати  протиправними дії Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України щодо неправильного нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення з встановленням базового місяця - січень 2008 року та березень 2018 року; 2) зобов`язати Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку у Збройних силах України донарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 01.01.2014 по 08.11.2018 з врахуванням проведеної виплати, з встановленням базового місяця - січень 2008 року та березень 2018 року. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку у Збройних силах України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з врахуванням проведених виплат, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 08.11.2018 з встановленням базового місяця - березень 2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.11.2018 з врахуванням проведених виплат, з встановленням базового місяця - березень 2018 року - відмовлено. 
З рішенням суду першої інстанції від 29.12.2020 року не погодився відповідач Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що відповідно до ст.5, 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003р №1078 індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів та у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Зазначає, що начальник Рівненського ЗВ ВСП як керівник бюджетної установи та посадова особа органу державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проведення індексації перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України немає. Також апелянт вказує, що нарахування і виплата позивачу індексації грошового забезпечення здійснювалась на підставі керівних документів та в межах нормативно-правових актів. Визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця є дискреційними повноваженнями органу військового управління. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 29.12.2020 року та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у різних військових частинах. Відповідно до Наказу начальника Рівненського зонального відділу ВСП у ЗС України №24-РС від 08.11.2018 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я) та наказом №241 від 08.11.2018 був виключений зі списків особового складу зонального відділу, з усіх видів забезпечення (а.с. 16). 
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 08.11.2018, з врахуванням проведеної виплати, з встановленням базового місяця для індексації - січень 2008 року та березень 2018 року (а.с. 21). 
Листом від 12.11.2020 №3457 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №460/84/20, яке набрало законної сили 06.08.2020, позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. В розрахунках застосовувався базовий місяць січень 2014 року. При проведенні розрахунку індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, Рівненським ЗВ ВСП були чітко додержанні вимоги чинного законодавства України. Зважаючи на вище вказане, на даний час у Рівненського ЗВ ВСП відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період 01.01.2014 року по 08.11.2018, з врахуванням проведеної раніше виплати, із встановленням базового місяця - січень 2008 року та березень 2018 року (а.с. 22). 
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом. 

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що підвищення грошового доходу позивача у січні 2014 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січень 2008 року. Тому, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Частинами другою та третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону. 
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, оплата праці (грошове забезпечення). 
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 
Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» врегульовано, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. 
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. 
У статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» зазначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. 
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, складовою частиною грошового забезпечення та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. 
Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМ України №1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка). 
Відповідно до п.2 зазначеного Порядку, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. 
За змістом п.5 цього Порядку, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. 
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. 
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. 
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. 
Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, є базовим при проведенні індексації. 
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294. 
В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008. 
Отже, з набранням чинності Постановою №1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців. 
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08.05.2017 №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18.07.2017 №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад. 
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18.04.2018 №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення. 
Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09.02.2005 №024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації. 
У подальшому після прийняття КМ України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. 
Звідси, на законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців встановився у січні 2008 року (постанова КМ України №1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб») та в подальшому такий був змінений (зріс) у березні 2018 року (постанова КМ України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»). 
Таким чином, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними. 
Як підтверджується матеріалами справи, позивачу здійснено виплату індексації за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року, в тому числі на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №460/84/20, із врахуванням базового місяця січня 2014 року. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку та наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням проведених виплат, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. 
Що ж стосується покликання відповідача на відсутність фінансових ресурсів, слід зазначити наступне. 
Згідно з статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. 
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). 
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. 
З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу. 
Також являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) на дискреційність повноважень органу військового управління щодо визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки рішенням суду першої інстанції від 29.12.2020 року не визначено конкретного грошового розміру індексації грошового забезпечення позивача, а зобов`язано відповідача Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з врахуванням проведених виплат, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. 
Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що згідно п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків. 

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції від 29.12.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому з урахуванням положень статті 308 КАС України не є предметом перевірки апеляційним судом. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

                                                        постановив:  

Апеляційну скаргу Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку - залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року в адміністративній справі №460/8753/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль