Ухвала
Іменем України
 
05 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 367/9161/18
провадження № 61-10545ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Білич І. М., 
Слюсар Т. А., у справі за позовом ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо поділу майна подружжя, згідно якої:
 
1. Сторони домовилися і стверджують, що за час спільного проживання у шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність наступне майно:
 
- житловий будинок, загальною площею 96 м. кв., житловою площею 39,6 м. кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 
 
- земельну ділянку площею 0,1488 га, кадастровий номер 3210800000:01:068:0140, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
2. Шляхом взаємних поступок сторони досягли мирової угоди про поділ спільного сумісного майна і домовилися розподілити його в порядку та у спосіб, що передбачені цією мировою угодою, а саме:
 
2.1. Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку 
АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1488 га, кадастровий номер 3210800000:01:068:0140, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
2.2. Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку 
АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1488 га, кадастровий номер 3210800000:01:068:0140, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
2.3. Припинити право спільної сумісної власності Позивача та Відповідача на майно, зазначене в пункті 1 цієї Мирової угоди.
 
3. Сторонам відомі та зрозумілі наслідки укладення мирової угоди, передбачені статтями 255, 256 ЦПК України.
 
4. Сторони стверджують, що мирова угода не суперечить закону і їх інтересам та не порушує їх прав, а також прав будь - яких третіх осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, і ніхто, крім сторін у даній справі, не наділений правами власника щодо цього майна.
 
5. Дана мирова угода відповідає закону і після затвердження (визнання) її судом, є підставою для реєстрації права власності кожного із сторін на майно, визначене в пункті 2 угоди, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
6. Підписанням мирової угоди сторони стверджують, що не мають один до одного ніяких претензій майнового характеру щодо поділу спільного сумісного майна, зазначеного в пункті 1 цієї Мирової угоди, а також претензій щодо понесених кожним судових витрат у справі.
 
7. Дана мирова угода укладена в трьох автентичних примірниках, по одному для кожної із сторін і один подається сторонами до суду для її затвердження.
 
Зазначена мирова угода долучена до матеріалів справи 367/9161/18, сторонам роз`яснені наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, передбачені статтею 256 ЦПК України.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 поділ майна подружжя - закрито у зв`язку з затвердженням мирової угоди, укладеної сторонами у справі.
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявниця звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявниця просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної ухвали апеляційного суду заявниця отримала 28 травня 2021 року, що підтверджується відомостями штрихкодового ідентифікатора конверту з апеляційного суду, оригінал якого додано до касаційної скарги.
 
За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Ураховуючи, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені належними доказами, касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня отримання заявником копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що вона була повідомлена про судове засідання призначене у суді першої інстанції на 15 липня 2019 року. Крім того, суд не звернув уваги на її доводи про те, що вона не стверджує, що не знала про пред`явлення до неї позовних вимог про скасування договорів дарування, не стверджувала, що не знала про зміну позовних вимог на поділ майна подружжя, а зазначала, що одного разу підписувала якість документи, можливо проект мирової угоди в офісі адвоката Лантуха Я. В., до суду мирову угоду не подавала і нікого не уповноважувала на вчинення зазначених дій від її імені, а також не просила суд розглядати справу без її участі. Станом розгляду справи вона цікавилась лише до переговорів, з приводу підписання мирової угоди про поділ майна подружжя, які відбулися у офісі адвоката Лантуха Я. В., який представляв інтереси ОСОБА_3 , з суду вона не отримувала жодних процесуальних документів. 
 
Обґрунтовуючи наявність обставин непереборної сили, що стали підставою пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначила, що не мала можливості вчасно отримати повний текст оскаржуваної ухвали місцевого суду, оскільки у березні 2020 року було оголошено загальнодержавний карантин, та отримала її лише 22 березня 2021 року, крім того 05 квітня 2021 року вона захворіла, про що повідомила апеляційний суд.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
За змістом частини першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків : 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Повний текст ухвали Ірпінського міського суду складено 24 січня 2020 року, а тому останнім днем її апеляційне оскарження, з урахуванням вихідних днів, було 08 лютого 2020 року. Із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду, 
ОСОБА_1 звернулася 07 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження більше ніж на рік.
 
Перевіряючи доводи заявника про наявність обставин непереборної сили, що зумовлені поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 та запровадженням в Україні загальнодержавного карантину, Верховний Суд виходить з такого.
 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року 
№ 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.
 
Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
 
Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
 
Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону 
№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
 
Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 
2020 року, а отже процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX закінчилися 06 серпня 2020 року.
 
З наведеного убачається, що передбачений частиною другою статті 354 ЦПК України п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року, розпочався 24 січня 
2020 року та закінчився 08 лютого 2020 року, тобто ще до введення в Україні загальнодержавного карантину та внесення відповідних змін до положень процесуального законодавства, якими встановлено строк для подання апеляційної скарги. 
 
Крім того, продовження строку на апеляційне оскарження на строк дії карантину ніяким чином не вплинуло на початок перебігу річного строку протягом якого ОСОБА_1 могла оскаржити ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року, оскільки процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року. 
 
Узагальнюючи наведене, посилання заявниці на те, що строк на апеляційне оскарження вона пропустила у зв`язку із обставинами непереборної 
сили, зокрема запровадженням в Україні загальнодержавного карантину спричиненого поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) є неспроможними. 
 
В цілому аргументи касаційної скарги по суті є суперечливими і не узгоджуються між собою, та фактично зводяться до незгоди заявниці із ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2021 року, яка не може бути предметом касаційного перегляду, оскільки не переглянута в апеляційному порядку.
 
У касаційній скарзі заявник стверджує, що вона була обізнана про пред`явлення до неї позову та, що справа перебуває у провадженні Ірпінського міського суду Київської області.
 
Аналіз положень частини другої статті 358 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Установивши, що ОСОБА_4 достовірно знала про пред`явлення до неї позову та, що справа перебуває у провадженні Ірпінського міського суду Київської області, за відсутності обставин непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження більше ніж на рік, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини другої статті 358 ЦПК України.
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі 
№ 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
 
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип 
res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи наведене, ухвала Київського апеляційного суду від 13 травня 
2021 року постановлена з дотриманням норм процесуального права. 
 
Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        Г. І. Усик
 
І. Ю. Гулейков
 
О. В. Ступак