Дата документу 13.07.2021 Справа № 336/408/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/408/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
№ 22-ц/807/1965/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю,

ВСТАНОВИВ

В січні 2018 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у шлюбі з 12.11.2011 року. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль Форд Фокус, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак, в подальшому ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 вказаний автомобіль продав. Зазначений автомобіль був придбаний у шлюбі та є спільною власністю подружжя.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з відповідача Ѕ частку вартості автомобілю в сумі 103845,50 гривень.

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що автомобіль ОСОБА_3 був придбаний ним за свої особисті кошти, тому немає підстав вважати зазначене майно спільним майном подружжя.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати за ним право особистої власності на грошові кошти, отримані від продажу автомобілю Форд Фокус, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 103845,50 гривень (сто три тисячі вісімсот сорок п`ять гривень 50 коп).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1038,46 гривень (одна тисяча тридцять вісім гривень 46 коп).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12.11.2011 року, який був розірваний рішенням суду від 19.04.2018 року, яке набрало законно сили 22.05.2018 року.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Запорізькій області (а.с. 63-65) ОСОБА_1 належали: з 14.04.2011 року автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який останній продав 30.09.2015 року; з 14.08.2013 року - автомобіль Skoda Fabia, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який ОСОБА_1 продав 15.05.2015 року, та з 21.07.2015 року автомобіль Ford Focus 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який ОСОБА_1 продав 13.05.2017 року.
Відповідно до договору дарування грошових коштів від 12.12.2011 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 25000 гривень (а.с. 60).

Згідно із договором купівлі-продажу транспортного засобу від 13.05.2017 року ОСОБА_1 продав автомобіль Ford Focus 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 за 155368,44 гривень (а.с. 62).

ОСОБА_2 подала роздруківку з сайту auto.ria від 22.12.2017 року з текстом оголошення про продаж автомобілю Ford Focus 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за 6900 доларів США, де продавцем зазначено особу на ім`я ОСОБА_6 та зазначений номер телефону.
Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності від 26.12.2017 року станом на 22.12.2017 року ринкова вартість автомобілю Ford Focus 1.6, 2007 року випуску, складає 207691 гривня з ПДВ (а.с. 8).

Відповідно із довідкою судового експерта Булейка О.А. від 23.08.2020 року ціна продажу автомобілю Ford Focus об`ємом двигуна 1596 см.куб., 2007 року випуску, на 13.05.2017 року складає 174200 гривень. Ринкову вартість транспортного засобу можливо визначити після проведення дослідження автомобілю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з положень ст. 12, 13 ЦПК України про змагальність сторін в цивільному судочинстві.

Також частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що спірний автомобіль придбано хоча і у шлюбі , але за його особисті грошові кошти. Аналогічним чином відповідач ґрунтував свої заперечення проти позову при апеляційному розгляді.

Натомість такі посилання не підтвердженні жодними переконливими налженими доказами.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що стаття 60 СК України встановлює презумпцію якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином спростування цієї презумпції покладено на відповідача, але посилаючись на те, що гроші належали йому особисто він зазначав, що мав поспіль декілька машин, продаючи кожну з них купував нову.

При цьому дві останні автомашини тому числі ОСОБА_3 були придбані у шлюбі.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам відповідача, зазначив, не можна вважати доведеним створення відповідачем особистої власності. Так, за посиланнями відповдаіча, автомобіль Ланос, який був придбаний до укладення шлюбу між сторонами, був придбаний за грошові кошти, отримані ОСОБА_1 від продажу автомобілю ВАЗ 2109, водночас будь-яких доказів на підтвердження цього суду надано не було, адже ОСОБА_1 не доведено, що він мав у власності автомобіль ВАЗ 2109 та продав його.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи відповідача, встановив, що автомобіль Ланос ОСОБА_1 придбав у квітні 2011 року, а продав у 2015 році, що вбачається з довідки сервісного центру щодо перереєстрації транспортного засобу. Продаж автомобілю Ланос у 2013 році, на чому наполягав ОСОБА_1 , не підтверджений документально, тож підстав вважати, що грошові кошти від продажу автомобілю Ланос були використані ОСОБА_1 для придбання автомобілю ОСОБА_7 у суду немає.

Враховуючи, що автомобіль ОСОБА_7 був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що грошові кошти, отримані від його продажу, також вважаються спільним майном подружжя, тож у разі їх використання для придбання автомобілю Форд Фокус, що сталось за два місяці після продажу автомобілю ОСОБА_7 , суд вважав, що автомобіль Форд Фокус придбаний за кошти, що належали подружжю.

Не надано і будь-яких належних доказів того, що для придбання автомобілю Форд Фокус ОСОБА_8 були використані його особисті заощадження або грошові кошти, отримані у дар від матері.

Таким чином автомобіль Форд Фокус був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, є спільним майном подружжя, а тому його відчуження мало відуватися за згодою другого з подружжя,

ОСОБА_1 не отримував згоду ОСОБА_2 на продаж автомобілю та не надав доказів того, що він передавав ОСОБА_2 частину грошових коштів від продажу автомобілю чи в інший спосіб компенсував його вартість, тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що права ОСОБА_2 можуть бути захищені у спосіб, про який вона просила, а саме шляхом стягнення з ОСОБА_1 половини вартості вказаного автомобілю.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції і щодо розміру компенсації вартості проданої автомашини, виходячи з того, що позивачем наданий висновок оцінювача щодо вартості автомобілю у 207691 гривню, який складений у грудні 2017 року, тож за часом є найбільш наближеним до часу продажу автомобілю Форд Фокус.

Заперечення апелянта щодо вартості проданого автомобіля з посиланням на визначену ціну у договорі купівлі-продажу судова колегія вважає неспроможними з огляду на те, що у договорі сторони мають право на власний розсуд зазначити його вартість, натомість вона не узгоджувалася з іншим власником, а відтак не може бути покладена в основу визначення вартості компенсації.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 лютого 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков