П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2431/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                    суддів - Кравця О.О.,
                                - Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року, прийняте у складі суду судді Єфіменка К.С. у місті Одеса по справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 , Приватний виконавець) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - Відповідач 1, Дисциплінарна комісія), Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2020 року (Том ІІ, а.с. 115-117), просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлено протоколом № 29 від 06.03.2020 року, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20.11.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25.03.2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 року, по справі № 420/2431/20 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлено протоколом № 29 від 06.03.2020 року, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20.11.2019 року; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25.03.2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області            ОСОБА_1. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4  204 грн. (Том ІІ, а.с. 130-140, 242-252).
Постановою Верховного Суду від 11.02.2021 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 року по справі № 420/2431/20, а зазначену справу направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду (Том ІІІ, а.с. 158-177).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлено протоколом № 29 від 06.03.2020 року, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20.11.2019 року; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25.03.2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. (Том ІV, а.с. 118-130).
Водночас, під час розгляду справи в суді першої інстанції, 12.04.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника приватного виконавця ОСОБА_1 - адвоката Яновського В.С. про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України (Том IV, а.с. 98-99).
12.05.2021 року, після ухвалення судового рішення по суті справи № 420/2431/20, до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника приватного виконавця ОСОБА_1 - адвоката Яновського В.С. про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу в порядку ст. 139 КАС України, в якому представник просив суд:
- залучити до матеріалів справи докази понесення Позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 63  000 грн.;
- стягнути з Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії приватних виконавців на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 63 000 грн. (Том IV, а.с. 132-133).
Разом із заявою подано копію Договору про надання юридичних послуг № 01/02 від 10.02.2021 року, копії Актів приймання-передачі наданих послуг від 08.04.2021 року та 21.04.2021 року, копії платіжних доручень про сплату наданих адвокатом послуг від 23.04.2021 року за № 2248 на суму 11  000 грн. та від 23.04.2021 року за № 2243 на суму 52  000 грн. (Том IV, а.с. 134-138).
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року частково задоволено заяву представника Позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 420/2431/20 та стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України та на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі  4 540, 00 грн.; в іншій частині - відмовлено (Том ІV, а.с. 164-168).
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції від 21.05.2021 року, Міністерство юстиції України звернулося до П`ятого апеляційного адміністративного суду, в якій зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) суд першої інстанції припустився порушень як норм процесуального, так і норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, тому просить скасувати його повністю та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - відмовити (Том ІV, а.с. 227-239).
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відшкодовані судом першої інстанції судові витрати у розмірі 4 540 грн. на правову допомогу є безпідставно необґрунтованими, оскільки є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг Позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову виходячи з наступного.
Апелянт не погоджується із включенням до переліку наданих Позивачу адвокатом послуг як вивчення матеріалів справи та аналіз законодавства, що регулює спірні відносини, пошук необхідної судової практики (згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01/02 від 10.02.2021 року), оскільки надання цих послуг не передбачено самим Договором та зазначає правовий висновок з цього приводу Верховного суду, викладеного в постанові від 22.12.2018 року по справі № 826/856/18, а саме: під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказані в договорі.
Також скаржник не погоджується із заявленими витратами за здійснення пошуку судової практики в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки не є заявами по суті справи, і вчинення таких дій, згідно з процесуальним законом, не вимагається, а тому не підлягає відшкодуванню.
Крім того, апелянт не погоджується із заявленими витратами за підготовку запиту до Національного банку України, оскільки особисто приватний виконавець ОСОБА_1. звернувся з листом до Національного банку України, а не скористувався послугами адвоката для підготовки запиту до Національного банку України, що підтверджується матеріалами справи.
Додаткові пояснення (з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду №420/2431/20 від 11.02.2021 року) та відповідь на пояснення не містить додаткового обґрунтування позовних вимог, а фактично дублює позовну заяву, яка була складена та подано безпосередньо приватним виконавцем, тому, на думку апелянта, їх подання ніяким чином не вплинуло на обґрунтування позову, з огляду на що, підстави для стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в цій частині також відсутні.
Не погоджується скаржник також із вартістю робіт за підготовку клопотання про залучення доказів та підготовку та оформлення заяви про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу, направлення її Відповідачам та суду з огляду на те, що зазначений обсяг робіт і час, витрачений на вчинення цих дій, є явно неспівмірними зі складністю виконаних робіт і свідчать про завищення вартості й часу, витраченого представником Позивача на виконання певних процесуальних дій.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Із вказаної статті слідує, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
В даному випадку підставою для ухвалення додаткового рішення по цій справі стало вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу в сумі  63 000 грн., понесених Позивачем за час розгляду справи по суті, у порядку ст. 139 КАС України.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України).
Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України).
За змістом ч.ч. 7 та 9 ст. 139 КАС України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.
Так, в даному випадку, як вбачається із клопотання, представником Позивача заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із правовою допомогою, отриманою від адвоката на загальну суму 63  000 грн., з яких 13  000 грн. за фактично отриману правову допомогу та 50  000 грн. в якості гонорару успіху.
Розглянувши клопотання представника Позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, проте задовольнив частково у сумі 4  540 грн. виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
В даному випадку, в межах цієї справи, Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року саме в частині задоволення клопотання представника Позивача.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині задоволення клопотання представника Позивача.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, колегія суддів виходить з наступного.
На підтвердження надання адвокатом Яновським В.С. правничої допомоги приватному виконавцю ОСОБА_1. в матеріалах справи міститься відповідний Договір про надання юридичних послуг № 01/02 (далі - Договір), укладеного 10.02.2021 року між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Яновським В.С. (Виконавець), предметом якого є надання на належному рівні юридичні послуги відносно позову, пред`явленого Замовником до Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців № 29 від 06.03.2020 року про застосування до Замовника дисциплінарного стягнення та наказу Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25.03.2020 року про застосування до Замовника дисциплінарного стягнення, а також всього, що з цим пов`язано (Послуги) та передати Замовнику результати цих робіт, а Замовник погоджується прийняти надані Послуги та виплачувати Виконавцеві винагороду за їх надання (Том IV, а.с. 136-137).
Умовами зазначеного договору передбачено, що вартість послуг складається із вартості наданої правової допомоги в залежності від кількості витрачених годин на її надання та гонорару успіху, що виплачується Замовником в залежності від результату вирішення спору. Вартість 1 години надання правової допомоги за даним Договором становить 1 000 грн., без ПДВ. У випадку досягнення позитивного результату для Замовника він додатково сплачує Виконавцю гонорар успіху в розмірі 50 000 грн. (пункт 3.2. Договору).
08.04.2021 року адвокатом Яновським В.С. та приватним виконавцем ОСОБА_1 складено Акт приймання-передачі наданих послуг № 1, відповідно до якого Позивачем прийнято надані адвокатом послуги, пов`язані із розглядом справи № 420/2431/20 на загальну суму 11 000 грн. (Том IV, а.с. 134).
21.04.2021 року адвокатом Яновським В.С. та приватним виконавцем ОСОБА_1 складено Акт приймання-передачі наданих послуг № 2, відповідно до якого Позивачем прийнято надані адвокатом послуги, пов`язані із розглядом справи № 420/2431/20 на загальну суму 52 000 грн., в т.ч. суму гонорару успіху в сумі 50 000 грн., нарахування якого передбачено п.п. 3.2, 3.3 Договору про надання правової допомоги № 01/02 від 10.02.2021 року (Том IV, а.с. 135).
Платіжними дорученнями № 2243 та № 2248 від 23.04.2021 року ОСОБА_1 сплачено на користь адвоката Яновського В.С. витрати на правову допомогу відповідно до умов Договору № 01/02 від 10.02.2021року на загальну суму 63 000 грн. (Том IV, а.с. 138).
Як встановлено колегією суддів, на виконання умов Договору адвокатом надано ОСОБА_1 юридичну допомогу у вигляді:
1.) Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.04.2021 року ОСОБА_1 отримано послуг на загальну суму 11 000 грн., з яких:
- вивчення матеріалів справи, наданих замовником - 1 година - 1 000 грн.;
- аналіз законодавства, що регулює спірні відносини, пошук необхідної судової практики - 1 година - 1 000 грн.;
- підготовка запиту до Національного Банку України - 1 година - 1 000 грн.;
- підготовка додаткових пояснень (з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів КАС № 420/2431/20 від 11.02.2021 року), їх належне оформлення - 3 години - 3 000 грн.;
- підготовка клопотання про залучення до матеріалів справи - 1 година - 1 000 грн.;
- підготовка пояснень на відповідь на пояснення, їх належне оформлення, виготовлення необхідних копій, направлення їх Відповідачам та то суду - 3 години - 3 000 грн.;
- підготовка та оформлення заяви про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу, направлення їх Відповідачам та то суду - 1 година - 1 000 грн.;
2.) Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 21.04.2021 року ОСОБА_1 отримано послуг на загальну суму 2 000 грн., з яких:
- підготовка клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу, його належне оформлення і направлення Відповідачам та то суду - 1 година -  1 000 грн.;
- підготовка пояснень на заперечення щодо доручення доказів до матеріалів справи, його належне оформлення і направлення Відповідачам та то суду - 1 година - 1 000 грн..
Проте, судова колегія вважає безпідставне включення до Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.04.2021 року послуги адвоката, пов`язаних з підготовкою запиту до Національного Банку України (1 година - 1  000 грн.); додаткових пояснень (з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів КАС № 420/2431/20 від 11.02.2021 року) (3 години - 3 000 грн.); клопотання про залучення до матеріалів справи (1 година - 1  000 грн.) з огляду на наступне.
Як вбачається з листа Національного банка України від 17.03.2021 року № 57-0010/22625, останній був адресований саме приватному виконавцю ОСОБА_1 у відповідь на його особистий запит про надання публічної інформації (Том IV, а.с. 40).
Разом з тим, матеріали справи не містять самого запита до Національного банка України.
Між тим, додаткові пояснення та клопотання про залучення доказів до матеріалів справи були направлені до суду першої інстанції та підписані особисто приватним виконавцем ОСОБА_1 (Том IV, а.с. 38-39, 42, 44-45, 46-48, 49, 52, 54).
Також колегія суддів враховує наявність у приватного виконавця ОСОБА_1. вищою юридичної освіти та стажу роботи у галузі права не менше двох років, що є необхідною умовою для займання незалежною професійною діяльністю відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
На думку колегії суддів, зазначене вище у своїй сукупності ставить під сумнів складання запиту до Національного Банку України (1 година); додаткових пояснень (з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів КАС № 420/2431/20 від 11.02.2021 року) (3 години); клопотання про залучення до матеріалів справи (1 година) саме адвокатом Яновським В.С., оскільки жодний документ не було підписано адвокатом та відправлення цих документів до Відповідачів та до суду здійснювалося приватним виконавцем, хоча адвокат мав право підписувати ці документи та їх відправляти від імені приватного виконавця, про що свідчить умови Договору, а також ордер, наявних в матеріалах справи.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на загальну суму 5  000 грн. (5 годин) в цій частині, тому відшкодуванню не підлягає.
Разом з цим, колегія суддів критично ставиться до включення до суми вартості послуг на правову допомогу адвоката вартості послуг на вивчення матеріалів справи, наданих замовником, а також аналіз законодавства, що регулює спірні відносини, пошук необхідної судової практики, оскільки вказані дії є складовими підготовки пояснень на відповідь на пояснення, на що адвокатом було витрачено 3 години, у зв`язку з чим клопотання представника Позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката в цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі 3  000 грн., замість 5  000 грн., як це було заявлено представником Позивача.
Крім того, судова колегія вважає, що до сум вартості послуг на правову допомогу адвоката безпідставно включено вартість послуг за підготовку та оформлення заяви про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу, підготовку клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу, а також підготовку пояснень на заперечення щодо доручення доказів до матеріалів справи (їх належне оформлення і направлення Відповідачам та то суду, на що витрачено адвокатом 3 години та оцінено в 3  000 грн.), оскільки зазначені дії є складовими процесу, направленого на відшкодування витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, тому не можуть бути кваліфіковані як окремо визначені дії з окремо визначеною вартістю. До того ж, складання таких заяв, клопотань та пояснень не потребують значного часу. У зв`язку з чим клопотання представника Позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката в цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі 1 540 грн., замість 3  000 грн., як це було заявлено представником Позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг Позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на правову допомогу адвоката.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Отже, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника Позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу шляхом компенсації Позивачу витрат на правову допомогу адвоката з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 4 540 грн..
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                            М. П. Коваль

Суддя:                                                                                О.О. Кравець

        Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва